1. Bancnota suvenir
de 0 Euro, cu
reprezentarea unor monumente de cultură și arhitectură din municipiul Timișoara,
este realizată în
una din imprimeriile acreditate de către Banca Centrală Europeană, având
caracteristici de securitate similare bancnotelor reale și un design unic,
atrăgător, asemănător, dar nu confundabil cu acestea.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgdBmWn924qJudJIa9zLU2rvwj8YsFuDfZ1R1sEHGxMhHooDm6sII_Y3xmxh-Q535izl_xpu6mEaP2xLzYWdpoxjCtdlYMaOWlZ27HSyC-X1zEv3TXD-oplf3EYgD9uLqjmrr0DRLUjZusCZktVoGMhISs3ydMPx-aseaWebdga6HGjs-gWa7pAv3QfFDRA/s16000/tm%20piata%20op%20tm.jpg)
Proiectul de promovarea a
obiectivelor turistice renumite în întreaga lume este o inițiativă, marcă
înregistrată apărută în Franța în anul 2015. De-a lungul timpului, pe aceste bancnote
suvenir au apărut celebrele obiective precum: Sagrada Familia (Barcelona,
Spania), Domul din Köln (Germania), Castelele de pe Valea Loarei, Poarta
Brandenburg (Berlin, Germania), Arcul de Triumf (Paris, Franța). În România,
mai sunt și alte obiective care apar pe celebrele bancnote: Cetatea de scaun a
Sucevei, Palatul Culturii din Iași, Cetatea Alba Carolina, Masivul Bucegi,
Castelul Carei, etc Bancnota suvenir de
0 euro - monumente de cultură și arhitectură timișorene - a fost tipărită, cu
aprobarea scrisă a Băncii Franței și securizată la standardele impuse de Banca
Centrală Europeană, într-un tiraj de 10000 de exemplare. Dacă pe revers sunt
prezentate importante monumente europene de cultură și arhitectură (Sagrada
Familia – Spania, Colosseumul – Italia, Poarta Brandemburg – Germania și Turnul
Eiffel - Paris) pe avers sunt prezentate trei dintre cele mai reprezentative
monumente de cultură și arhitectură ale municipiului Timișoara: Catedrala
mitropolitană, Domul
romano-catolic și Palatul culturii.
Catedrala
Mitropolitană din Timișoara este cel mai mare edificiu religios din
Timișoara, catedrală a Mitropoliei Banatului, cu hramul „Trei Ierarhi”.
Edificiul este un simbol al orașului ce a fost construit între anii 1936 –
1941. În prezent este cea mai înaltă biserică din România (90,5 metri), și cea
mai înaltă biserică ortodoxă din lume din afara Rusiei. Istoria edificiului
este strâns legată de anul 1919 când, pe data de 28 iulie,
Banatul se unește cu România. Noua administrație românească reia
firul ortodoxiei rupt în anul 1717 și ia o serie de măsuri pentru
încurajarea ortodoxiei, defavorizată de administrația austriacă, favorabilă
religiei catolice. Astfel se reînființează vechea parohie din Cetate în anul
1926, apoi Episcopia de Timișoara în 1939,
ridicată la rangul de arhiepiscopie, iar în anul 1947 se creează
Mitropolia Banatului. Pe acest fond se simte tot mai acută nevoia unui lăcaș
central pentru credincioșii din parohia Cetate, ce frecventau mai ales
biserica Sf. Ilie din cartierul Fabric și ulterior pentru o catedrală
reprezentativă, pe măsura consistentei comunități ortodoxe din Timișoara și din
Banatul românesc. Parohia din Cetate instituie un fond de zidire a bisericii și
lansează un apel către publicul românesc pentru donații. În anul 1936 existau
deja toate premisele construirii monumentului. Fondul de zidire era deja
consistent, deși suma totală necesară era imensă pentru acea vreme. Terenul
necesar, situat la încrucișarea celor mai importante artere ale orașului a
foste donat de către Primărie, iar proiectul bisericii era încredințat încă din
anul 1934, arhitectului Ion Troianescu. Proiectul prevedea un edificiu pentru o
asistență de 5000 persoane. Construcția propriu-zisă a început pe data de 16
martie 1936, iar în 20 decembrie s-a pus printr-o ceremonie piatra fundamentală
a viitoarei Catedrale. Lucrările de construcție s-au terminat în anul
1941. Clopotele și crucile bisericii au fost sfințite în data de 23 august
1938. Toate finisajele, picturile interioare și exterioare s-au terminat însă
abia în 1956, din cauza celui de-al doilea război mondial. Catedrala a fost
inaugurată în data de 6 octombrie 1946 în prezența Regelui Mihai, a
primului-ministru Petru Groza și a episcopilor Augustin Pacha și Ioan
Bălan. Stilul arhitectonic a fost inspirat de arhitectura moldovenească în general
și în special de Biserica Sfântul Gheorghe din Hârlău. Stilul arhitectural al
catedralei este atât unic cât și neobișnuit pentru un lăcaș de cult ortodox de
asemenea dimensiuni. Acesta îmbină tradiția religioasă română cu arhitectura
moldovenească și bizantină. Stilul, cu firide sub streșini, cu bolte înstelate
în interior, cu discuri lăcuite într-o multitudine de culori, poate fi găsit în
mănăstiri precum Cozia sau Prislop, tipice secolului al XIV-lea.
Catedrala are nu mai puțin de nouă turle adevărate și patru mini-turle,
dintre care turnul principal are 83,7 metri. Temelia este construită pe o placă
imensă de beton armat, care este susținută de peste 1000 de piloni de beton
armat, înfipți până la 20 metri adâncime sub placa de beton. Construcția are o
lungime de 63 metri și o lățime de 32 metri. Cele 7 clopote au o greutate
totală de 8000 kg și au fost confecționate dintr-un material adus din insulele
Sumatra și Borneo. Armonizarea lor a fost făcută de compozitorul Sabin Drăgoi.
Picturile interioare și exterioare au fost executate de pictorul Anastase
Demian. Catedrala Mitropolitană adăpostește la subsol o bogată colecție de artă
bisericească bănățeană veche și o valoroasă colecție de icoane. De asemenea
aici se află și moaștele sfântului Iosif cel Nou de la Partoș, protectorul ortodocșilor români din Banat,
fost episcop ortodox de Timișoara (1651-1655), venit de la Muntele Athos și
retras apoi la mănăstirea de la Partoș. Muzeul deține 3000 de cărți bisericești
rare, peste 800 de icoane și picturi, peste 130 de obiecte bisericești, 10
artifacte de metal prețios, 10 veșminte, un templu, etc. Aici se găsesc
manuscripte românești timpurii precum „Noul Testament de la Bălgrad”
din 1648 sau „Cazania lui Varlaam” din 1643. Latura subsolului dinspre
altar cuprinde necropola mitropoliților Banatului.
Palatul Culturii din Timișoara sau Opera, cum este cunoscută printre timișoreni, se
află în partea de nord a Pieței Operei,
fix în centrul orașului. Palatul Culturii din Timișoara a avut un rol foarte
important în Revoluția din 1989. De aici, de pe balcon, s-au
strigat pentru prima dată cuvintele: libertate, jos comunismul și jos
Ceaușescu. Tot aici, un an mai târziu, în 1990 a fost citită Proclamația de la
Timișoara. Povestea Operei Naționale de la Timișoara începe în anul 1946, când
prin decret regal emis de Regele Mihai I, la 30 martie, a fost înființată. Construcția
a început în anul 1871 și a fost terminată în anul 1875, după planurile
arhitecților vienezi Ferdinand Fellner și Hermann Helmer. Opera
a avut parte de două inaugurări, prima dată în 22 septembrie 1875
(reprezentațiile au fost în limba maghiară) și a doua a fost în 25 septembrie
1875 (reprezentațiile au fost în limba germană). Din punct de vedere
arhitectural clădirea operei a suferit modificări. Construită inițial în stil
renascentist, clădirea a trecut prin două incendii. Primul incendiu a fost în
anul 1882, iar clădirea a fost renovată păstrându-i-se stilul original. Al
doilea incendiu, cel din anul 1920 a lăsat urme adânci în clădirea din centrul
orașului, lăsând intacte doar aripile laterale. Arhitectul Duiliu Marcu a decis
atunci refacerea fațadei și a săli de spectacole în stilul neobizantin, stil
specific acelor ani. Astăzi frumoasa clădire adăpostește patru instituții de artă: Opera
Română, Teatrul Național „Mihai Eminescu”, Teatrul German de Stat și Teatrul
Maghiar „Csiky Gergely”, iar acest fapt o face unică în lume. Clădirea
mai găzduiește: atelierul-expoziție de urbanism, infocentrul de turism al
Primăriei Municipiului Timișoara și diverse firme
comerciale. Începuturile teatrului în Timișoara
datează din 1753, dar inițiativa construirii unui teatru în
înțelesul complet al cuvântului a aparținut primarului Karoly Kuttel (anul
1860) când s-a fondat Societatea
pe Acțiuni pentru Construirea Teatrului, Redoutei și a Hotelului din Timișoara care a
început strângerea fondurilor prin vinderea lojilor (cu drept de moștenire) și
un împrumut bancar. Teatru urma să fie clădit pe actualul loc unde cândva a
existat Cazarma Porții Petrovaradinului, numită apoi și Cazarma Grenadierilor. Proiectul
clădirii a fost întocmit în 1871, de către firma arhitectului vienez. Cu
ocazia vizitei din 7 mai 1872, Franz Iosif a aprobat ca teatrul să poarte
numele său. Sala de spectacole avea 900 de locuri, iar în clădire urma să
funcționeze și hotelul Kronprinz Rudolf, și sala de dans și
festivități Redoute. Tot pe partea străzii Rudolf (azi Alba Iulia)
în clădire exista o cafenea, o sală de lectură, o popicărie și un mic club unde
se puteau juca cărți. Costul clădirii a fost de 1 440 000 de
forinți. Inaugurarea clădirii s-a făcut în data de 22 septembrie 1875 cu
piesa Dominația femeilor de Ede Szigligeti. În seara zilei
de 30 aprilie 1880 a izbucnit un incendiu care a distrus sala de spectacole. Cum
societatea pe acțiuni care deținea clădirea era falimentară încă din 1878,
orașul a cumpărat clădirea cu suma de 150 000 de florini și a mai investit
120 000 de florini pentru refacerea teatrului, acesta fiind refăcut după
planurile originale. Redeschiderea teatrului s-a făcut la 12 decembrie
1882. Cu timpul, orașul a răscumpărat și lojile de la proprietari. În 1890
a avut loc o restaurare masivă. S-a refăcut mobilierul interior de către
tâmplarul Ferenc Gungl, sala de spectacole a fost aurită de Jenő Sprang iar
sculpturile recondiționate de Alajos Heine. S-a schimbat sistemul de încălzire,
s-au făcut toalete noi, s-a procurat alt motor electric pentru cortina de fier
(parafoc între scenă — care era sursa obișnuită a incendiilor — și
sala de spectacole, o inovație în epocă), s-au instalat două bazine de apă noi
și s-a reparat acoperișul. Primul spectacol în limba română pe scena teatrului
a avut loc la 7 august 1919, cu piesa „Institutorii” de Otto Ernst, jucată de
artiști de la Craiova. La 31
octombrie 1920 a avut loc un alt incendiu, mai puternic decât cel din 1880.
Incendiul a distrus corpul central. Datorită dificultățile de după Primul Război Mondial refacerea
clădirii a trenat. Refacerea a început la 15 iulie 1923, când
arhitectului Duiliu Marcu i-a
fost încredințată întocmirea planurilor. Cu ocazia
vizitei din 12 noiembrie 1923 regele Ferdinand a pus
piatra de temelie a reconstrucției. Pentru refacere, în acel moment Duiliu
Marcu nu a modificat esențial fațada clădirii. A fost lărgită intrarea principală
prin renunțarea la cele trei uși separate și demolarea stâlpilor dintre ele.
Deasupra intrării s-a prevăzut o copertină în consolă. Lateral, pe rezalite, s-au amenajat
două vitrine de afișaj. Pe acoperiș s-a prevăzut o semicupolă care acoperea un
bazin de beton care conținea apă pentru stingerea incendiilor. Bazinul era
separat de sala de spectacole printr-un puternic zid de beton. În urma
reorganizării, numărul de locuri în sala de spectacole a ajuns la 982, redeschiderea
având loc la 15 ianuarie 1928 cu spectacolul Trandafirii Roșii de Zaharia Bârsan. Atunci denumirea
curentă era Teatrul comunal. Denumirea de Palatul Culturii datează
din anii 1930 deoarece clădirea adăpostea în epocă — în afară de
teatru — și Muzeul Banatului (între 1937–1951, Academia de Arte Frumoase
și Institutul Social Banat-Crișana. Deoarece în jur s-au ridicat clădiri mai
înalte decât acest edificiu s-a simțit nevoia actualizării fațadei sale.
Sarcina a fost încredințată tot lui Duiliu Marcu, care a înălțat fațada prin
plasarea în jurul intrării și a balconului de la etajul I a unui „arc de
triumf” placat cu travertin. Pentru a uniformiza stilul fațadei ferestrele de
pe părțile laterale ale arcului au fost obturate. Costul modificării a fost de
2,66 milioane de lei. În 2003 suprafețele laterale ale fațadei principale și-au
recăpătat aspectul original, proiectul de refacere aparținând arhitectei Marcela
Titz. Stilul în care Fellner și Helmer au conceput clădirea era unul eclectic istoricist, cu
elemente clasice și neobaroce, stil cunoscut
în epocă drept „Renașterea italiană”. Versiunea
inițială a fațadei era caracterizată prin intrarea cu trei deschideri cu arce
în plin cintru și acoperiș cu pantă redusă. Plafonul era ornamentat cu patru
picturi înscrise fiecare în câte un cerc, realizate de Heinrich Schwemminger
din Viena, reprezentând muzele Melpomene, Thalia, Eutherpe și Terpsichora. După
incendiul din 1920 interiorul teatrului a fost refăcut integral în stil neoromânesc eclectic cu ornamente neobizantine și art deco. Plafonul a
fost decorat cu fresce realizate în 1926 de Theodor Kiriakoff-Suruceanu
care reproduc personaje din istoria și basmele poporului român. Între 1934–1936
fațada principală a fost schimbată. Stilul stâlpilor balconului, al capitelurilor și al
decorațiilor de deasupra a fost schimbat în stil neoromânesc, iar fațada a
primit un aspect monumental, caracteristic epocii, dar care nu se potrivea cu
stilul clădirilor din jur, astfel că în epocă au existat numeroase proteste.
Astăzi în clădire există trei săli de spectacole:
- Sala principală, cunoscută drept „Sala
Mare” are o capacitate de 722 de locuri: 330 în stal, 107 în loji, 40 la
balconul I (în fața lojilor), 160 la balconul II (deasupra lojilor) și 85 la
galerie. Dintre acestea se pun în vânzare 686 de locuri, 7 locuri fiind
rezervate pentru personal, iar 29 în rezervă. La galerie există spațiu în care
se poate sta în picioare, astfel că în proiect capacitatea sălii era de 982 de
spectatori. Scena are dimensiunile de 23 x 13 m. Pe loja
centrală există un citat din Ovidiu: „Ars
ultimam mores animumque effingere poset, pulchrior in terris nulla tabella
foret. Si bene quid facias, cito fac; nam si cito factum, gratum erit, ingratum
gratia tarda facit. Si vox est, canta; si mollia brachia, salta; et quaqumque
potes arte placere, place: Ovidius” (română) Dacă arta ar putea înfățișa obiceiurile și sufletul,
niciun tablou n-ar fi mai frumos pe pământ. Dacă faci ceva bine, fă iute, căci dacă
s-a făcut iute, va fi plăcut; recunoștința târzie produce nemulțumire. Dacă ai
voce, cântă; dacă ai membre gingașe, dansează, și prin orice artă, dacă poți
produce plăcere, să produci: Ovidiu).
- Sala Reduta are o
capacitate de 126 de locuri și are instalații de traducere a spectacolelor
ținute în limbile maghiară și germană.
- Sala Studio „Uțu Strugari” (fostă
„Studio 5”) se află la etajul al treilea, și are o capacitate de 50 de locuri.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhHVJ6NY24egurWi6AGELLwtUC8xflUYkqljAp0Oj7DUtOiXCzNc165VclaeYlW_YbOvbfoQ0rXgzWzbzZ9_yvPDkWdOHrK1Nu8wheGH8Gk8noalbETwhibCvl0943jYXsAwQhjR9Nb_WdAVOp3MGWB3aNiteFw7lQUfH2v8E4htMO-3XdxJYL2Fy6iGVdc/s16000/tm1.jpg)
Domul Romano-Catolic sau Catedrala Romano-Catolică este
unul din monumentele emblematice ale orașului Timișoara, construit între
anii 1736 și 1774. Edificiul poartă hramul Sfântului
Gheorghe. Catedrala reprezintă din punct de
vedere religios, o continuare a vechii catedrale “Sf. Gheorghe” din Cenad,
scaunul episcopilor acestei dieceze începând cu Sf. Gerhard de Sagredo,
dispărând odată cu ocupaţia otomană din secolul al XVI-lea. Odată cu eliberarea
oraşului de către armata imperială habsburgică condusă de prinţul Eugeniu de
Savoya în 1716 Timişoara devine capitala a Banatului, atât din punct de vedere
administrativ şi militar, dar şi cel mai îndreptăţit loc în care se va stabili între
anii 1730 – 1732 Scaunul episcopal al Diecezei de Cenad (deoarece Cenadul a
decăzut de la rangul de oraş din perioada medievală la un simplu sat). La
inițiativa împăratului Carol al VI-lea se încep demersurile necesare
amplasării, proiectării unei clădiri monumentale, ce avea să devină noua
Catedrală Romano-Catolică, ce va păstra hramul celei de la Cenad, cel al
Sfântului Gheorghe. Catedrala are o istorie complexă ce se întinde de-a lungul
a peste 280 de ani, piatra de
temelie fiind pusă în data de 6 august 1736, în timpul
episcopului Nádasdy. Proiectul care a stat la baza edificării construcţiei
Domului este atribuit arhitectului Josef Emanuel Fischer von Erlach, directorul
Oficiului Imperial de Construcții – fiul nu mai puţin cunoscutului Johann
Bernhard von Erlach, arhitecţi ai curţii imperiale vieneze, la începutul
secolului XVIII. Planurile fațadei și secțiunile sunt semnate de Inginerul
Administrației Provinciale Carl Römmer, în a doua jumătate a secolul al XVIII-lea.
Construcția a durat peste 2 decenii, în 2 etape: 1736-1751 și 1755-1774.
Monumentul este realizat în stil baroc din cărămidă și are decorații
din piatră și stuc. Turlele au o înălțime redusă, determinată de apropierea
zidului cetății. Interiorul este bogat și somptuos, remarcându-se cele 9 altare decorate
în stil baroc și rococo, sculptate de vienezul Johan Müller, împodobite cu
icoane vechi, orga construită în 1908 de Leopold Wegenstein dar si ușile
de stejar ornamentate cu grilaje din nichel pur. Domul Romano-Catolic
(Catedrala Romano-Catolică) este considerat a fi cea mai unitară și
reprezentativă construcție barocă a Timișoarei și una dintre cele mai valoroase
existente în Banat. Planimetria Catedralei, evidenţiază o navă
centrală cu o singură deschidere, terminată înspre est cu absida (poligonală în
exterior şi circulară în interior) altarului principal. Planul Domului
schiţează o cruce latină, cu două sacristii – a episcopului (Nord), respectiv a
Capitlului (Sud) adosate laturilor transeptului. Spre vest, la baza faţadei
este corpul ce asigură accesul principal, ediculul, cu o intrare principală,
monumentală (uşă în două canate) spre piaţă şi alte două intrări pe uşile
laterale (fiecare tot în două canate). Porţiunea centrală a faţadei vestice, de
deasupra ediculului este curbată (tipic barocului) având un fronton
triunghiular şi se închide în partea de sus cu un al doilea fronton circular,
la înălţimea apropiată de a celor două turnuri laterale. Proiectul inițial,
posibil a fi realizat de Joh. Jacob Schelblauer (consilier al orașului Viena),
a fost materializat între anii 1736 și 1774, iar execuția trădează, în ciuda
celor patru constructori (Kaspar Dissel, Johann Lechner, Carl Alexander
Steinlein, Johann Theodor Kostka), ce s-au succedat la conducerea lucrărilor, o
stăpânire perfectă a tehnicilor barocului. La decorația interioară au
participat artiști renumiți ca Michael Angelo Unterberger (pictor și director
al Academiei artelor frumoase din Viena), la pictarea altarului principal
(1754), sculptorul vienez Johann Joseph Rossler, prin statuile Sfântului Carol
Boromeus (în stânga altarului), a Sfintei Theresia (în dreapta altarului)
și a perechii de heruvimi care domină ornamentația din partea centrală a
altarului, precum și Johann Schopf (1772), la decorarea altarelor laterale. În
prezent aici serviciile liturgice se desfășoară în limbile română, maghiară,
germană, bulgară și croată. În ceea ce privește elementele artistice deosebite,
care se remarcă în acest edificiu, se menționează:
- Candela mare de argint („Lumina
Veşnică“) confecţionată la Viena de
bijutierul imperial Josef Moser, care a mai realizat astfel de obiecte şi
pentru bazilica de la Maria – Radna. La obiectele de uz liturgic se mai pot
aminti mostranţa cea mare, aurită şi câteva potire baroce şi
crucea cea mare, din argint, a catedralei folosită la procesiuni.
- Altarul principal, cu coloanele sale compozite dublate de pilaştri adosaţi,
poartă în partea sa superioară grupul statuar reprezentând Preasfânta Treime.
În dreapta şi în stânga altarului se află statuile supradimensionale
ale Sfinţilor Theresia de Avila şi Carol Boromeus, patronii împăraţilor Maria
Theresia şi Carol al Vl-lea. Aceste statui în lemn sunt opera sculptorului
vienez Johann Joseph Rössler (1700-1772), acelaşi artist executând şi cei doi
heruvimi care străjuiesc vitrinele cu relicvii de pe altarul principal.
Statuile au fost aurite de meşterul vienez Anton Bössinger.
- În prima zonă a navei catedralei
sunt amplasate în absidele semicirculare laterale patru altare, încă două
altare în capetele transeptului naosului, două altare neogotice pe colţurile
din stânga şi dreapta naosului, şi un altar amplasat în nişa laterală a laturii
sudice a transeptului. Tablourile altarelor, realizate în 1772, sunt opera
pictorului vienez născut la Praga în 1735, Johann Nepomuk Schöpf.
- Propunându-ne parcurgerea unui
traseu în interiorul catedralei vom putea enumera următoarele altare împreună
cu grupurile statuare şi principalele piese de mobilier specifice cultului.
(traseu parcurs de la intrare, de la stânga la dreapta):
- Altarul Sf. Ioan Nepomuk flancat de două statui de îngeri înaripaţi, aurite. La
bază este dublat de pictura ovală, de mai mici dimensiuni, reprezentândul pe
Mântuitorul pătimind.
- Altarul Sf. Iosif, în dreapta şi stânga statui de înger (din lemn aurit). La
bază este dublat de pictura Sf. Fec. Maria cu Pruncul, din tipologia
reprezentărilor „Maria Hilf“, dezvoltată de Lucas Cranach în sec. XVI. Atrage
atenția rama bogat ornamentată, cu raze.
- Amvonul este amplasat între pilastratura dublă a coloanei, în
zona mediană a naosului, pe partea stângă, accesul realizându-se pe o scară din
lemn cu acces dinspre altarul din stânga transeptului navei. Balconul din lemn
sculptat şi baldachinul ce-l acoperă, este impresionant prin decoraţia barocă,
cu multitudinea de elemente sculpturale, majoritate aurite, înfăţişând grupuri
de putti, dar şi ghirlande, volute, efigii, etc. ce compun una din piesele cu
încărcătură artistică dintre cele mai spectaculoase ale interiorului. La baza
balconului sunt adosate două statui: în dreapta statuia reprezentându-l
pe Profetul Isaia (uneori identificat și ca Sf. Ap. Paul), şi în
stânga statuia lui Moise cu Tablele Legii.
- Altarul Răstignirii Mântuitorului, având în stânga statuia Fecioarei Maria şi în
dreapta statuia Sf. Apostol Ioan, statui în mărime naturală, executate
din lemn, aurite.
- Altarul în stil neogotic, având în
centru statuia Fecioarei Maria, lateral statuile Sf. Rege Ștefan, Sf.
Gerhard, Sf. Ioan Nepomuk şi Sf. Ioan de Capistrano.
- În zona altarului principal, urcând
două trepte, se regăsesc mai multe piese de mobilier, menţionăm tronul
episcopal, scaunul celebrantului, stranele (stallum-urile) canonicilor, masa de
altar şi pupitrul pentru citiri.
- Altarul principal și Tabernacolul
dublu, cu girandol, descris anterior este amplasat pe
un podium înălţat cu trei trepte, în axul central al navei, fiind desigur
elementul principal de importanţă al bisericii, atât prin rolul liturgic, prin
dimensiunea monumentală cât şi prin decoraţie.
- Altarul neogotic având în centru
statuia Sf. Gerhard şi un relicvariu, alăturate fiind statuile
reprezentându-l pe Sf. Adalbert Episcop, pe Sf. Elisabeta, Sf. Emeric
Principe şi Sf. Morus Episcop. Ambele altare neogotice au fost executate la
Viena de către Johannes Müller, fiind un dar al episcopului Alexander Csajaghy
(1851-1860).
- Altarul Cinei celei de Taină, situat în partea dreaptă a transeptului este flancat în
stânga de statuia cu reprezentarea alegorică a Speranţei şi în dreapta cu
statuia cu reprezentarea alegorică a Credinţei. Tot aici este amplasat
baptisteriul, realizat din marmură roşie, având un capac metalic, lucrat
artistic.
- Altarul Preasfintei Inimi a lui Isus, amplasat în nişa laterală dreaptă a transeptului sudic,
altar în stilul renaşterii italiene, executat în Tirolul de Sud, la Gröden de
către maestrul Ferdinand Stuffleser, fiind o donaţie a familiei cavalerului
Bersuder.
- Altarul vizitei Sf. Fecioare Maria
la verişoara ei Sf. Elisabeta,
având în stânga statuia Sf. Ioachim şi în dreapta statuia Sf. Ana. La bază se
regăsește pictura redând-o pe sf. Fecioară, copilă, împreună cu Sf. Ioachim şi
Sf. Ana.
- Altarul Sfinţilor Ocrotitori
împotriva ciumei (Sf. Fecioară Maria, Sf. Sebastian,
Sf. Rozalia şi Sf. Rocus) flancat de două statui de reprezentări alegorice. La
bază se regăsește o pictură de mai mici dimensiuni cu reprezentarea sf.
Anton de Padova.
- La baza turnului clopotniţă din
dreapta sunt amplasate statuile Sf. Apostol Iuda Tadeul și sf. Anton de
Padova.
- Pe cornişa profilată de la baza
căreia se dezvoltă arcatura şi bolţile plafonului, regăsim în zona balconului
corului şi orgii patru grupuri statuare: în stânga doi profeţi ai
Vechiului Testament şi în dreapta regele David cântând la harfă şi
Aaron, ca preot al Vechiului Testament cântând la trâmbiță.
- Dintre vechile clopote ale
Domului s-a mai păstrat clopotul episcopal, care este şi cel mai mare,
turnat la Buda (Ofen) de către Josef Steinstock în anul 1763. Celelalte cinci
au căzut pradă Primului Război Mondial, episcopul Dr. Augustin Pacha
(1930-1954) reînnoindu-le cu alte patru clopote noi. Acestea au fost și ele
topite în anul 1998 și 2011 si reînnoite la firma Rincker, Germania, de
episcopii Sebastian Kräuter și Martin Roos, astfel că azi Domul are șapte
clopote.
- Orologiul din turn a fost executat inițial la Timişoara de Martin Kidl în
anul 1764. Actualul orologiu datează din 1893, fiind realizat la München și
completat de ceasornicarul Bollmann din Timișoara în perioada interbelică.
- Prima orgă barocă, frumos
ornamentată, a fost şi executată în atelierului lui Paul Hanke. Actuala orgă,
este opera meşterului timişorean Leopold Wegenstein, fiind un instrument cu
24 de mutaţii dăruit de episcopul Alexander Dessewffy. Construcţia ei nu este
mai puţin lipsită de decoraţie: având o construcţie simetrică în zona mediană,
arcada ce delimitează cele două registre mari, permite accesul luminii
naturale, filtrată printr-un splendid vitraliu al ferestrei zonei centrale a
faţadei vestice, vitraliu redând-o pe sf. Cecilia, ocrotitoarea muzicii.
- De menţionat existenţa a două
piese valoroase de mobilier (dulapuri pentru veşminte preoteşti) unul
amplasat pe peretele nordic al sacristiei Capitlului (sacristia de sud),
închinată Sf. Gheorghe, şi celălalt amplasat pe peretele sudic al sacristiei
Episcopului (sacristia de nord), închinată Sf. Gerhard.
- In criptă sunt
înmormântaţi episcopii de Cenad, începând cu Nikola Stanislavich, canonicii
catedralei începând cu Carlo Tazzoli, precum şi emnitari austrieci, comandanţi
ai cetăţii, dar și binefăcători ai Catedralei.
2. Aici prezint niște
monede aparte din Austria denumite – “Nachtschilling" - schilling-ul
de noapte. ![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjvNLTVemOUsXxhhsvjOt2Gm1NyDDE_GqjwRDr2hp-8JA8cdbFWYx4ZvhCKqsZIjDep0wJaw0Hd63LD5I3Qt4QQOXByJzP-6TRJ-H6nJ9wfGg9fmpn_uSy2JNU8OASCeOGCK4IQ8rfhs50ri8RTtLC5jeFDUEjsB0dzkzudyUn1jPQ7nNe19YoEWlU9MU3Q/s16000/1%20sil.jpg)
Începând cu anul 1925 moneda națională
austriacă devine schilling (a se remarca scrierea diferită de shilling-ul
britanic). După o perioadă în care monedele mari erau realizate din argint, în anul 1934 sunt introduse monede de
circulație de 50 groschen şi un schilling din cupru-nichel, aliaj 75% cupru şi
25% nichel. Design-ul aparținând gravorilor Gudrun Baudisch şi Michael Powolny a
creat unele probleme. Moneda de 50 groschen are un diametru de 24 mm şi 5,5 grame,
în timp ce moneda de 1 schilling are 26 mm şi 7 grame. Dimensiunile foarte apropiate, împreună cu imaginea identicã de pe avers,
acvila bicefală care o succede pe cea imperială, face ca cele două monede să
fie frecvent confundate, mai ales în lumină scăzută, ceea ce duce la
supranumele de schilling de noapte pentru moneda de 50 groschen.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhRjbND1iZg3mz-T5mN26HB_EH4G1_vIVniofagZsdyQKruLjsYqpK8FlsuFqOLTXl207kFZPVaIg92B11Che3uoSB5E_Tp85MnyEUFvWgOosyYbkjwjQm8PbwinExYRmpy7U6aOVzu2KmTyYJ25dZD4I-c8mv12qoaA8QKA6kPMkgz4y4FN0TijmuYY6Q1/s16000/50%20gr%2035.jpg)
Pentru
a se elimina confuzia, după doar un an moneda de 50 groschen este scoasă din
circulație şi înlocuită cu o altă monedă, cu aceleaşi dimensiuni şi din acelaşi
aliaj, dar la care valoarea este scrisă pe ambele fețe, pe avers acvila este
micşorată, numele ţării uşor modificat (Osterreich în loc de Oesterreich) este
adus deasupra stemei şi anul este mutat pe revers pentru a face monedele de 50
groschen şi 1 schilling diferențiabile. Toată povestea primului schilling,
inclusiv a celui nocturn, se termină în 1938 cu anexarea Austriei de către al
treilea Reich (Anschluss). Sursa: NET – Atlasul banilor – Bogdan Jovi.
3. Loteria
națională a statului european Spania a emis o serie de bilete de loterie prin care popularizează farurile
spaniole.
Aici se prezintă un bilet de loterie
din data de 24 martie 2007 prin care se popularizează Farul Insula
Panca.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEg84m8kyftn5o9tBPhvrinx8LFA-k82UZ5p8MvFIUwndqr9LOb87ctqxA7GuVh10jRnal6qZZ497EWnE9S6RCiYYaShwFk6RrSZrNlTesrFC9x5qUi9lED5M3Zq77hAP_v2ClYp1PAVb4VE79VcabprsQMaNdK5m18OZ0e0PZw5T-BI23MoZl9e5ZEvsj0Z/s16000/405A5404.jpg)
Acest
far este situat pe Insulița Pancha pe raza
orașului Ribadeo, regiunea nord spaniolă Galiția, chiar la gurile estuarului cu
același nume de la Oceanul Atlantic. Acest
golf natural constituie o arie de o importanță ecologică și ecologică
transcendentală, el fiind situat la vărsarea râului Eo în Marea
Cantabrică , unde amestecul apelor dulci ale râului cu apele sărate
ale mării generează un ecosistem bogat de care profită o mare varietate de
specii de animale și plante. Primul far (cu secțiunea pătrat) de aici a fost
construit în anul 1857, pentru ca în anul 1983 să se construiască actualul far,
în imediata proximitate. Acest far este construit din beton, are forma
cilindrică cu înălțimea
de 13 metri, fiind vopsit în dungi alb-negru. Din anul 2013 farul a devenit
importantă destinație turistică. Aici s-a construit o mică unitate de cazare și
alimentație publică pentru turiști.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjwDj0TJnunp9peIBGWYjrft-70UDQQntbWEA0XDxGNpVq-CMhNTXHZiooy7XRuo8VghrjClLkbwHLe3mSqqcdpBsOFf_VXPOiFlavlEgkZeHBmkMGdCDeFVWFoeBGWkf2Z3wjnP4KK09ykqFFpuAvQ0BNKeZPJFLGyDwCNgLA4hz8XazT-_XFVVgB9Br9W/s16000/faro%20isla%20Pancha.jpg)
Locația oferă o minunată priveliște și loc
de relaxare, în zgomotul valurilor care se lovesc de stânci, peisajul floral
înconjurător și diversitatea păsărilor aflate în trecere sau nu spre țările mai
calde. Unitatea turistică dispune d e două apartamente pentru câte patru
persoane dar și o terasă în aer liber, special amenajată. Apartamentele dispun
de dormitor dublu, televizor cu canale naționale și internaționale, living cu
canapea extensibilă, baie mare cu toate facilitățile, bucătărie cu toate
utilitățile și serviciul Wi-Fi gratuit. Toată zona înconjurătoare
a farului, de un farmec deosebit, are statut de Rezervație a Biosferei.
4. Banca centrală a
statului asiatic Bangladeș a emis în anul 2023 o bancnotă comemorativă cu valoarea de 50 taka pentru
a marca inaugurarea tunelului Bangabandhu Sheikh Mujibur Rahman.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgpG6Y19r2lqyeMAzQWmeklfM-pV69dTVPXG0lpjBDjvH9UY8foWpxyCXRo6XfGdF0YCukkHfUSnNowB5IEpaMP0UM8lncJW1LYvRWBjmVxzwKKeWO2Md5DEUe-C7NGc5M239C07OzvF6rD-n160kP4kMM_aVCJqApxtwHAW18cRrQafY1DA4Bjk1G6H0Sq/s16000/Banglades%2050%20taka%202023%20seicul%20Mujibur%20Rahman,%20pm%20seic%20Hasina,%20tunel%20Bangabandhu%20Sheikh%20Mujibur%20Rahman;.png)
Principalele
reprezentări grafice de pe bancnotă sunt:
- avers – imaginea șefului statului - șeicul Mujibur Rahman și
o imagine a primului ministru al statului - șeica Hasina
- revers – o imagine a tunelului
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiodC9_tVnYD8iucqXPkPQ_YEUUxET_JWgRouohSGhh_7YkgMXdZ3QEnIHNTePaZE8bHOeZPoDIGvCxQaU0S75HqB11shVjC7mWRE0q-hZ-IFtoQSeSi7wPlFl3VPXRKxsSdC9xUOwky6_WuDMZ5ip6ChJ04AlAe9cu3r2lFgIUaxH9nmiykExo4NdBrFUv/s1600/mujibur%20rahman.jpg)
Șeicul
Mujibur Rahman (17 martie 1920 – 15 august 1975), cunoscut sub
numele de Bangabandhu (literar „Prietenul Bengalului”) a fost
un politician, revoluționar, om de stat, activist Bangladesh. Ca politician a
deținut următoarele înalte funcții: prim ministru (1972 - 1975) și președinte al statului (1971 – 1972 și puțin timp în
anul 1975 până când a fost asasinat). Mujib a condus cu succes mișcarea de
independență din Bangladesh și a restabilit suveranitatea bengaleză după peste
două secole de dominație britanică. În țara sa este onorat cu titlu Părinte al
națiunii, iar ideologia ea naționalistă bengaleză, teoriile socio-politice și
doctrinele politice din Bangladeș sunt uneori numite “mujibism”. A devenit
popular pentru că s-a opus discriminării politice, etnice și instituționale. În secolul al XX-lea, Mujib a fost unul dintre cei mai
carismatici lideri ai lumii a treia la începutul anilor 1970, el reușind să
normalizeze legăturile diplomatice cu cea mai mare parte a lumii, cu o politică
de prietenie pentru toți și răutate pentru nimeni.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhj35N2v9ESS473vnjEvSNx-PF0cndhXrPi3rvtYmRLBuI8UyNjY3IE1kgMMGDv4czff9lgnn-ec9yjpDMQUWVNBjwlHI7gAHmmmw0D-ZDIQudu_NL75k30EpY2j0rWTYWMSOqMdKvv5IAF2RSQZSCJjN3Wv42XFzYt95ckx20-ADwWr3d2VcFeTnZQbLce/s1600/hasinaaaa.png)
Șeic
Hasina Wazed (născută la data de
28 septembrie 1947), fiica șeicului Mujibur Rahman, este un politician din
Bangladesh, care ocupă funcția de prim ministru din 20 iunie 2019. Ea este
cel mai longeviv prim-ministru din istoria statului Bangladeș, și din 19
aprilie 2024, ea este cea mai longevivă femeie șef de guvern din lume.
Viața sa a cunoscut urcușuri și coborâșuri, făcând chiar și închisoare.
Organizațiile internaționale pentru drepturile omului susțin că sub mandatul ei
de prim-ministru, Bangladesh a cunoscut o îndepărtare față de decorație. Totuși
în anul 2018 revista Time a inclus-o printre cei mai influenți 100 de
oameni din lume, iar revista Forbes a inclus-o printre cele mai puternice
femei din lume (anii 2015, 2018 și 2022).
Tunelul
Bangabandhu Sheikh Mujibur Rahman este o impresionantă lucrare
inginerească situată în orașul port Chittagong pe sub râul Karnaphuli, ce a
început început în anul 2017. Acest proiect a fost finanțat în comun de guvernele
din Bangladesh și China. Deși inițial s-a estimatat că va costa aproximativ 84 de
miliarde de Taka (bancnotă – Bangladeș), de-a lungul timpului, aceasta a
crescut la 106,98 miliarde de Taka. Proiectul își propune să reproducă
conceptul „One City Two Towns”, similar cu Shanghaiul din China, de ambele
maluri ale râului Karnaphuli. Tunelul principal are o lungime de 3,32
kilometri, fiecare dintre cele două tuburi cu patru benzi măsurând 2,45
kilometri. În plus, va exista un drum de legătură de 5,35 km la capătul de vest
și de est al tunelului principal, împreună cu un pasaj de 727 de metri lungime
la capătul Anwara. Tunelul este situat la o adâncime cuprinsă între 18 și 31 de
metri sub râul Karnaphuli. Vehiculele vor intra în tunel de la Outer Ring Road,
Elevated Expressway, Kathgar Road, Airport Road și Patenga Beach Road prin
partea de nord a tunelului. Vehiculele vor circula cu o viteză de 80 km pe oră
prin acest tunel. La trecerea prin tunel se percepe o taxă funcție de categoria
autovehicolului. Tunelul este prevăzut cu 100 camere de supraveghere care
identifică autovehiculele după plăcuțele de înmatriculare.
xxx
O PASTILĂ DE UMOR
O EPIGRAMĂ PROPRIE
O VORBĂ DE DUH
DE LA UN ÎNAINTAȘ
UN DIALOG EPIGRAMATIC
_________xxx_________
CÂTEVA
MEDALII ȘI INSIGNE
DIN JUDEȚUL MEHEDINȚI
Informații generale despre medalistică și subiectul ei de studiu,
MEDALIA, poți citi în articolul “Le
Havre – Franța”.
INSIGNA
este un obiect mic, foarte variat ca formă și culoare, confecționat din
materiale diverse, preponderent metalice, purtat la reverul hainei, la șapcă,
pălărie sau bască și care indică, prin imagini reprezentative sau simboluri
grafice, apartenența unei persoane la o organizație, la un club, la o
asociație,etc. Există insigne sportive pentru fani și apartenența la un club,
de identificare localitate, de identificare societate comercială, de
identificare grup, organizație politică, civică, religioasă, de identificare
asociații, de nivel pregătire-calificare, de participant la unele manifestări
sportive, culturale, artistice și de altă natură, etc.
Căimăcănia Principatului Țării Românești - 1858
La Arhivele Naţionale Istorice Centrale, în
colecția „Matrici sigilare”, se află, printre altele, o matrice (nr. 3052) care
a aparținut Căimăcămiei Principatului
Țării Românești. Piesa are forma rotundă (cu diametrul de 74 mm), este
confecţionată din metal și gravată în incizie. Matricea
de față, cu ajutorul căreia se imprima sigiliul pe documente, a intrat în
patrimoniul arhivistic național în anul 1859. În câmpul său, stema combinată a
Ţării Româneşti: două personaje, încoronate cu coroane închise, terminate cu
glob crucifer, susţinând, cu câte o mână, o cruce latină înaltă, primul ţinând
în mâna dreaptă un sceptru, terminat cu o cruce și rezemat pe umăr, al doilea,
ținând în stânga, o ramură de palmier; totul aşezat pe un postament
trapezoidal, cu baza mare în sus și în care este scris: 1858. Deasupra crucii
și a celor două personaje este reprezentată acvila cruciată, încoronată cu o
coroană închisă, cu aripile deschise și cu zborul în fascie, ţinând în gheara
dreaptă o sabie, în stânga un sceptru.În jurul compoziției heraldice, între un
cerc șnurat la interior și unul perlat la exterior, legenda (redată circular și
în sensul acelor de ceasornic): CĂIMĂCĂMIA PRINCIPATULUI ȚĂRII ROMÂNEȘTI. Pe
margine, între cercul perlat, la interior şi un alt cerc compus din frunze de
trifoi, la exterior, în șaptesprezece scuturi rotunde, stemele şi iniţialele
judeţelor (scrise în limba română cu caractere latine și chirilice) în partea
de sus:- IL (Ilfov – pe o terasă, Sfinții
Constantin şi Elena, purtând hlamide, flancând și susținând, cu câte o mână, o
biserică);
- DB (Dâmboviţa – pe o terasă, un ţap
conturnat (spre stânga heraldică);
- VL (Vlașca – pe o terasă, trei copaci
așezați în pal);
- TL (Teleorman – pe o terasă, trei oi,
prima cu corpul spre dreapta și capul conturnat, iar celelalte două întoarse
spre stânga);
- MȘ (Muşcel – o pasăre, stând pe un copac
curbat spre dextra, cu capul întors spre aripa dreaptă și ținând o ramură în
cioc);
- AR (Argeş – pe o terasă, o acvilă); OL
(Olt – pe o terasă, un turn cu o flamură subțire în vârf);
- RM (Romanaţi – pe o terasă, un snop de
grâu);
- VCE (Vâlcea – pe o terasă, un poştalion
spre stânga); DL (Dolj – un peşte spre dreapta, cu coada întoarsă, de asemenea,
spre dreapta);
- GR (Gorj – pe o terasă, un cerb
conturnat);
- MH (Mehedinţi – deasupra unei terase, o
insectă, redată, în fascie, în poziție conturnată, cu ambele aripi deschise, cu
o înfățișare hibridă între albină și fluture, accentuată mai mult în favoarea
ultimului, cu două antene spiralate la extremități, identice cu cele care
aparțin lepidopterelor);
- SR (Râmnicul Sărat – pe o terasă, un cal
sărind spre stânga);
- BR (Brăila – pe o apă, o corabie cu trei
catarge, având deasupra o balanţă cu talgerele în echilibru și care acolează,
cu partea de jos, vârfurile catargelor de pe flancuri);
- BZ (Buzău – pe o terasă, o pasăre
conturnată şi biserica episcopală);
- PV (Prahova – pe o terasă, o capră spre
dreapta);
- IAL (Ialomiţa – deasupra unei ape, un
peşte spre dreapta, cu capul într-un lan de grâu curbat puțin spre dextra).
La
prezenta matrice sigilară, stema județului Mehedinți ocupă poziția a
douăsprezecea (începând de sus, în sensul acelor de ceasornic).Podul lui Dumnezeu - Ponoarele - România
Biserica Sfântul Nicodim
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEivEU9l4dg3XAgsv8LRW1GiFxnTLvXxOYgcb7uj_Mb0TXOCMs2XyRgoyO_rLY43u8yaoxi-9JtzHqtW-W1LMWjW0qRQ1cr-GrSEHJlx_3sIKQ736LmIAEpkxpORLYJVUOu41NBzFUjgBiUNX54kTWCsK-YvO619Ox0WPLuvXL_tChROy1I_0c0YWbM-Pt-O/s16000/Untitled.png)
Complexul carstic Ponoarele este reprezentativă pentru județul Mehedinți
prin frumusețea, diversitatea și tradițiile păstrate până în ziua de azi,
mândrindu-se cu fenomene carstice foarte interesante şi rare în acelaşi
timp, spre exemplu Podul lui Dumnezeu, singurul pod natural circulabil din
Europa. De o parte şi de alta a podului s-au născut legende, despre pod, despre
peşteri, precum şi despre lacuri care apar şi dispar – lacurile carstice
Zătonul Mare și Zătonul Mic. Multe dintre legendele legate de apariţia
acestor fenomene carstice au o conotaţie religioasă. Un alt cadru natural de o
frumusețe rară sunt Cheile Băluței ce au fost sculptate de natură, de-a
lungul timpului și care reprezintă locul ideal pentru iubitorii de
trasee turistice. Câmpul de lapiezuri, unic în România ca dimensiune,
datorită altitudinii la care se găsește (sub 600 metri) și
dispunerii compacte, pe orizontală a șanțurilor, este un fenomen
deosebit de interesant ce creează efecte speciale pentru pasionații
de fotografie. La capitolul
evenimente, ”Sărbătoarea liliacului”, organizată încă din anul 1961 la
nivel local, a luat amploare, adunând participanți din toate colțurile
țării care se bucură de momentul înfloririi liliacului din pădurea
declarată rezervație științifică dar și de explozia naturii, la început de
primăvară. Festivalul folcloric ”Ponoare, Ponoare”, un alt eveniment local
recunoscut la nivel național, descoperă noi talente muzicale an de an. Complexul este o arie protejată de interes național ce
corespunde categoriei a IV-a IUCN (rezervaie naturală de
tip geologic și peisagistic, situată pe teritoriul administrativ al comunei
Ponoarele, județul Mehedinți. Complexul carstic de la Ponoarele reprezintă o
zonă deluroasă cu înălțimi domoale (constituite din șisturi cristaline și calcare atribuite Jurasicului), formațiuni geologice (fenomene carstice)
rare (Podul lui Dumnezeu - pod natural), doline, lapiezuri, văi, cheiuri,
lacuri, peșteri, cu păduri și pajiști ce adăpostesc o mare varietate de faună
și floră specifică. Acest complexul carstic este situat pe raza comunei Ponoarele.![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjs5jkC9Mv62JTQIC-hzFRQ7rUh8qVpj5KIGazkcNWqduU99EYweOwxH-RF9yDR-naiU0yPJBbzU1Ixs5ibwIZRenl141pB-NSisiFqa2mjMz4RMes_06EgOJVksDehrDYss9bStyN7DD3IZbFeG_WEd3gMHE5bggvVaiOrJhHsx06RJv1eVcwehqvBw3zT/s16000/Complexul_carstic_de_la_Ponoarele_-_Podul_lui_Dumnezeu.JPG)
Podul
lui Dumnezeu este o arcadă de calcar ce se arcuieşte parcă peste timp îţi
dezvăluie un pod de piatră nefăcut de mână de om, o minune a naturii care
mângâie privirea şi fascinează în egală măsură mintea. Podul poate fi admirat
în toată măreţia sa din Crovul Peşterii, de unde se dezvăluie deschiderea spre
Valea Pragului, cu structura sa etajată, formată prin eroziunea apelor şi a
vântului. Podul lui Dumnezeu de la Ponoarele este al doilea pod natural din
Europa, ca mărime, şi singurul care este şi funcţional, având în vedere că pe
deasupra sa trece şoseaua care leagă Drobeta-Turnu Severin de localitatea
mehedinţeană Baia de Aramă, ajungând în final la staţiunea Băile Herculane.
Acest miraculos pod natural s-a format prin prăbuşirea unui perete al peşterii
Ponoarele, care este brăzdată de mii de galerii subterane şi care, prin
arhitectura interioară deosebită, este de o mare atracţie turistică. Deasupra
peşterii şi a podului se află un adevărat labirint de formaţiuni carstice.
Aceste încreţituri calcaroase, cunoscute sub numele de „lapiezuri îngropate“,
alcătuiesc Câmpul Afroditei şi Câmpul Cleopatrei, formaţiuni unice pe
continentul european. Frumuseţea se continuă şi dincolo de pereţii calcaroşi,
până la ieşirea din peşteră, acolo unde te întâmpină într-un cadru natural de
excepţie lacul Zătonul Mare. ![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiq3AWsE_1kTPq3P81Y8V-A77ZsPkdxvZqdcr3MvAO1F-eHIRH9dCVtc_aRXgxNRNJBhuDqNbavbat73GZcIDrUS4t6QGoPtYxY6RWJvFiWVq_FYHmdSaIUJgJHftaYRl0AFjyokrdE_rXDvZv3YanAJpdDuC8r-55p2UGHAn22CW5Yipl6yoYrmOVUbSRV/s16000/bis%20sf%20nicodim.png)
Biserica
Sfântu Nicodim s-a ridicat din inițiativa lui Georgică Pătrașcu – primarul
comunei, el ocupându-se personal de construcţia şi pictura bisericii. Biserica
«Sfântul Nicodim de la Tismana» este o adevărată bijuterie, pictura bisericii
de o cromatică şi o tehnică picturală aparte, fiind executată de un fiu al
locului, în tehnica fresco, după erminiile Bisericii, într-un autentic stil
bizantin, ceea ce rar se mai pictează astăzi.
Biserica a fost construită în
anul 2008 din piatră și cărămidă într-o poiană înaltă ce oferă vizibilitate spre
Podul lui Dumnezeu. Lăcașul este în formă de cruce, lung de 20 metri
și lat de 9 metri. Biserica s-a construit după planurile arhitectului Marius
Oroveanu. În anii 2011-2013 ea a fost pictată de Ion Borloveanu, pictor
bisericesc din Ponoarele, în tehnica fresco.
Ponoarele este o comună din județul
Mehedinți care includ eși satele: Băluța,
Bârâiacu, Brânzeni, Buicani, Ceptureni, Cracu Muntelui, Delureni, Gărdăneasa,
Gheorghești, Ludu, Proitești, Răiculești, Șipotu și Valea Ursului. La
recensământul din anul 2021 comuna număra 2249 locuitori, în scădere față de
recensământul anterior (anul 2011 – 2425 locuitori), dintre care: 95,2% - români și restul – necunoscută
sau altă etnie. Componența confesională a comunei mehedințene Ponoarele astăzi se prezintă aproximativ astfel:
ortodocși – 93,24%, baptiști – 1,07% și restul-
nedeclarată sau alte religii. Mai jos enumăr câteva dintre atracțiile turistice
ale comunei:- Podul lui Dumnezeu
- Biserica de lemn
- Complexul carstic
Ponoarele
- Câmpul de lapiezuri
- Lacul Zăton
- Peșterile Ponoarele și
Bulba
- Pădurea de lilica (20 ha)
- Cheile Băluței
Maraton Via Transilvanica 2023
Produsul de mai sus este
o medalie aparte realizată de compania privată orădeană Alex Sztankovits pentru
a fi conferită participanților și / sau câștigătorilor la competiția complexă Maraton Via Transilvanica 2023.Această
competiție este organizată de Asociația Tășuleasa Social, iar participarea este
contracost după cum urmează:- pentru maraton taxa este
de 250 lei
- pentru mountain-bike taxa
este de 250 lei
- pentru e-bike taxa este de
250 lei
- pentru semimaraton taxa
este de 200 lei
- pentru cros taxa este de
150 lei
- pentru drumeție este 50
lei
Tuturor participanților li se asigură:- număr de concurs
- produse de nutriție
- sacoșă
- voucher de masă
- asistență de prim-ajutor
- acces la punctele de hidratare
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgPQfsdkSgLphMetyfClFM8bJDrjKQJ7bsh7GwXab08HDJEOQ8_alAD04CzUKE7TUFloFlKaEtUOqg-Ap2j_u5WOCx411HZ7xWHOiEKFf1Ifdy78nKb4DzTtGh0qdHoglXKfj5xG6ugcfEhotSe7RxeRhgVbSy1QUdJWtxAoBqv-CnwLvoh6JhAVrWd05dt/s16000/Via_Transilvanica_marking.jpg)
Via Transilvanica, “drumul care unește”, este un traseu turistic de
lungă distanță de 1420 de kilometri care traversează România pe diagonală, de
la Putna la Drobeta Turnu Severin și este destinat drumeției pe jos, cu
bicicleta sau călare. Via Transilvanica este semnalizată cu marcaje vopsite,
stâlpi indicatori, iar la fiecare km se găsește o bornă din andezit sculptată
individual, borne care formează probabil cea mai lungă galerie de artă din lume
și care însoțesc călătorii pe tot parcursul drumeției. Via Transilvanica este un proiect al
asociației Tășuleasa Social, ONG cu sediul în pasul Tihuța, județul
Bistrița-Năsăud. Până în prezent asociația a dobândit peste 23 de ani de
experiență în organizarea de proiecte de mediu, de educație, sociale, culturale
sau chiar sportive. Via Transilvanica a
adunat principalele valori ale organizației: voluntariatul, grija față de
natură și comunitatea. Astfel, a devenit cel mai grandios proiect Tășuleasa
Social. „Drumul care unește” este în primul rând un proiect social, prin care
comunități întregi care se aflau pe cale de dispariție, primesc un nou sens și
o posibilitate de dezvoltare economică printr-un tip de turism făcut în tihnă,
în care actorul principal, drumețul, nu are nevoie de lux, se mulțumește cu
lucruri de bază și știe să aprecieze valoarea produselor locale. Via
Transilvanica este un traseu de drumeții tematice și de anduranță din România, care străbate
10 județe, peste 400 de comunități și 12 situri incluse în Patrimoniul
Mondial Unesco. Drumul promovează diversitatea culturală, etnică, istorică și
naturală a Transilvaniei, Bucovinei și Banatului Montan. Via Transilvanica se
distinge de majoritatea traseelor de drumeții europene prin biodiversitatea
sa ridicată, varietatea peisajelor naturale precum și prin moștenirea rurală și
modul tradițional de viață păstrat încă în România. Arhitectura și cultura
regiunii au fost modelate de români, secui, sași și alte naționalități,
ceea ce o face și diversă pentru drumeții din România și din alte țări.
Jeton - Cafe Regal L.B. - Turnu Severin - 5
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiTfWVU21mkwXk8FVFN1TlJzCrGQjyxLn5dj0IMH-Dxf3knFQYsSlYeIL2uI7J_AaHo-QX5dOCEwS1WdD21Y0kAA-TPVp_Xbw7XaUu0cw9D_Hc74inqv9XhtXoecohSW7amyFDG-ZWPVwROP4s_EwITHbxNIw48Lg-5sDjmnU-zIMH-AH-9viY3z0xE3Ow0/s1600/ceasca.jpg)
Jetoanele sunt piese din
metal sau alte materiale nemetalice, asemănătoare ca formă şi ca dimensiune
monedelor și sunt folosite pentru declanșarea unui automat de muzică, pentru
procurarea unor băuturi sau mici obiecte, ori pentru acces într-o anume
incintă, etc. Pe unele jetoane este înscrisă chiar şi o valoare, sau numele
unei firme, magazin, localitate, etc. În cazuri deosebite jetoanele sunt
folosite şi ca număr de ordine. În mod cu totul special ele au fost
precursoarele monedelor metalice, fiind folosite pentru efectuarea unor plăţi
pe plan local şi uneori ele reprezintau o sumă încasată de membrii unor
consilii de administraţie ale unor societăţi, pentru participarea la ședinţe,
şi care, ulterior, erau schimbate la casierii în monedă adevărată. Jetonul de
mai sus s-a realizat la comanda Cafenelei Regal din orașul Turnu Severin și
servea ca mijloc de garanție. Dacă un client solicita o cafea el achita în plus
5 (probabil lei) iar după ce consuma cafeaua și înapoia ceașca și farfuriuța, i
se returna suma bănească achitată ca garanție (cei 5 lei?!). Astfel se
manifesta mai multă grijă față de ceștile și farfuriuțele cafenelei, acestea
ne mai fiind lăsate pe oriunde, sparte sau furate. ![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhqiF2k0-aWKsxxsIldbZi83U4GwmVx9DdPTJ5pwiLxBuhyphenhypheny8RVfRD244a7kimE3JP_zBD74CYlwsdCP0pmTgTziSrHj_IrSMUGsAAiLNitOYGOlFKGFsUHrrcWVTgPU3mtULBbrrtzlSzD9J4-TZF17XdpUtcjWMfIHx8IBA1nc6Qlhid0708ChQwC-fFi/s1600/Cupa%20Electroputere%20Strehaia%201969%20orientare%20turistica.jpg)
Cupa Electroputere - Strehaia (orientare turistică)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEg8Y6eVLLjlRFjoDlCxXz7lL0m6JAbLNle-G9baGrQ8knH3BUyRJR2afS3SjgGdNZkE45nrm3YshiRTx-SOLpbT52vq3Y-KlOSsXJkREHBAsE7ICAiAIjTqLdC7cuWEPofQ1Q_YlGXhHi2RfaXs2lJa8EVydoUw-MeV014oD7BUMJNc8gPuE7hTxq6Rf6h6/s16000/1%20mh%20sTREHAIA.jpg)
Strehaia este un oraș din județul Mehedinți, care include și
localitățile: Ciochiuța, Comanda, Hurducești, Lunca
Banului, Slătinicu Mare, Slătinicu Mic, Menți, Motruleni și Stăncești.
Localitate este situată la 25 km de Filiași, pe malul râului Motru în
partea de nord–est a Piemontului Bălăciței (sau Platforma Strehaiei), la
140–160 m altitudine, pe terasele inferioare de confluență a râului
Hușnița cu Motrul. Este o așezare amintită în documente datând din secolul al
XV–lea. În epoca medievală a fost, pentru o perioadă, reședința banului,
care fusese mutată de la Drobeta Turnu-Severin din cauza deselor
atacuri turcești. Bănia a fost însa mutată, din nou, într-un timp relativ
scurt, la Craiova. De atunci, Strehaia a rămas o localitate preponderent
agricolă. Fostă reședință episcopală și chiar scaun bănesc, orașul a fost
în anul 1821 martorul luptelor pandurilor lui Tudor Vladimirescu cu Potera
Domnească. Este un important nod feroviar și rutier. Centru comercial și
cultural, cu unele funcții administrative, în Strehaia se găsesc unități ale
industriei (confecții îmbrăcăminte, coop de consum etc.). Cel mai important
obiectiv turistic este cetatea și Mănăstirea Strehaia (secolul al XV-lea), ctitorită de boierii Craiovești,
monument istoric de interes județean. În pădurile situate la nord de Strehaia
se găsesc cele mai mari colonii de broaște țestoase Testudo hermani din Oltenia.
Specia este ocrotită prin lege. Productivitatea economică a orașului este
scăzută, regăsindu-se activități economice doar din privatizare, iar nivelul
investițiilor este aproape zero. La recensământul populației din anul 2011
orașul număra 10506 locuitori, în scădere față de recensământul anterior (anul
2002 – 11846 locuitori), dintre care: români – 80,92%, romi – 11,14% și restul –
necunoscută sau altă etnie. Componența
confesională a orașului mehedințean Strehaia astăzi se prezintă aproximativ
astfel: ortodocși - 91,15% și
restul – nedeclarată sau altă religie. Strămoșii
actualilor romi de la Strehaia sunt foștii robi ai mânăstirii din localitate,
pe care Matei Basarab i-a dat lăcașului de cult în anul 1650. În timp,
aici s-a format o importantă comunitate de romi căldărari.![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgHY0Ad6qVPnwogKYEkBhdGxRa-jYejxSVE_sdT9vV0H8RIhpz6r1iyJrDzaKMoNSVqMKGsFYcAJi0weEaagohywHqkyRJwD17nCeihS7e-Pi-j6Nw34liXiI8PUG-xGp866nmMQLDRpozC_nT6KIHvuaWoBVQtBKjHfCBfyldZXUOER0iwO8VWX2kg4wFf/s16000/XXXXXXXX.png)
Istoria orientării
turistice isi are originile la sfarsitul
secolului al XIX-lea in Suedia. Termenul original de orienteering,
corespondentul englezesc al orientarii turistice, a fost folosit pentru prima
oara in 1886 si inseamna traversarea unui teren necunoscut cu ajutorul unei
harti si a unui compas. In Suedia, orientarea s-a dezvoltat din
antrenamentele militare ale navigarii pe teren intr-un sport de competitie
adresat intai ofiterilor militari, apoi civililor. Prima competitie de
orientare sportiva destinata ofiterilor a vaut loc pe 28 mai 1893 in Stockholm.
Prima competitie deschisa publicului s-a tinut in Norvegia pe 31 octombrie
1897, langa Oslo. Primul concurs international s-a tinut in anul 1932, intre
Suedia si Norvegia, tot langa Oslo. Inca de la inceput, locatiile pentru
orientare turistica au fost alese in principal pentru frumusetea naturala sau
creata de oameni. Sportul si-a castigat popularitatea in timpul anilor ’30.
Pana in 1934, peste un sfert de milion de suedezi erau practicanti iar
orientarea turistica s-a extins si in Finlanda, Elvetia, Ungaria si Uniunea
Sovietica. Dupa cel de-al Doilea Razboi
Mondial, sportul s-a extins in intreaga Europa dar si in Asia, America de Nord
si Oceania. In 1959, in Suedia a avut loc o conferinta internationala la care
au participat reprezentanti din 12 tari ale lumii. Ca urmare a acestei
conferinte, in anul 1961, 10 organizatii naționale europene de orientare
fondeaza IOF (International Orienteering Federation). Pana in 2006, 67 de
organizatii nationale de orientare sportiva erau membre ale IOF. In 1962, are
loc primul Campionat European de Orientare, organizat in Norvegia, la care
participa 9 tari, iar in 1966, se desfasoara primul Campionat Mondial de
Orientare eveniment la care au participat 12 tari. In Romania, orientarea s-a
desfasurat si inainte de 1989, in mod organizat si fara ca cineva sa fie fortat
sa o practice. Nu exista o federație națională de orientare turistică dar
exista FRTA (Federatia Romana de Alpinism si Turism) in cadrul careia erau mai
multe comisii printre care si Comisia Centrala de Orientare. Aceasta comisie se
ocupa cu organizarea Campionatelor de Orientare din Romania si urmarea
desfasurarea Cupelor organizate la nivel national de catre cluburile din
tara. Data de 26 Octombrie 1947, este
considerată ziua de naştere a orientării turistice din România. La această dată,
după ce luase la cunoştinţă de orientarea turistică din Ungaria, Davidhazy
Coloman Arad, organizează sub egida Organizaţiei Sportului Popular ( OSP) şi a
Societăţii de Gimnastică din Arad, primul concurs de orientare turistică din
România, organizat pe dealurile din împrejurimile Lipovei. La prima ediţie a
Cupei Zarandului din 1947, au luat parte 15 echipe mixte compuse din câte 3
turişti, din sindicatele şi şcolile din Arad, pe parcursul unei singure etape
de zi. Acest eveniment a reprezentat de
fapt nasterea acestei discipline sportive in tara noastra. Disciplina sportivă
Orientare turistică înseamnă deplasare (mers vioi și alergare, câțiva kilometri
buni) prin păduri, prin trasee necunoscute dar marcate, folosind doar busola și
o harta sumară a locului.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjZ6ypolLfoDHXQE0rnWOREjECPMVvVU7IDk1wpxnhIpSxua6Jk8CXsm3tp9fYSoS0ZJ8s8CWD1h2kMls4KQvTe7edXMkcDCq7a_pI62e9R0LYbOXwlfBDkhdiq52jGu24PWSyd3b9RFCI75FMhj2IaACDkfrCRicGq4nR0uv8SnmK08-jaEn3p-6aSG3kf/s1600/Corul%20barbatesc%20german%20Turnu%20Severin.jpg)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEireAdpqrEK7EDCPyfMeP6jET9XuGhDS93hkorQBk5jFcmUrfusP2Bl9gjQ36VGjY6gF-wvpYM6WPhQfZ8wq_1FsWPDjQjHbPViAq6sMJL6RC-ELmYdtTPYbddJm4UHKed-LitXt5mV-3I-TMlw-XKnDPpm5uivkUxDKYuZUgdeBLWOSLbujGg1nvch0YYe/s16000/cor.jpg)
Piesa
medalistică de mai sus este o veche și frumoasă insignă conferită
membrilor unui cor bărbătesc german ce a profesat în orașul Turnu Severin. Se
știe faptul că etnici germani sau austrieci care au trăit o vreme pe
meleagurile noastre s-au asociat în formații corale care profesau în cadrul
bisericii lor catolice. Se cunosc și alte multe și frumoase insigne ce
reprezentau formații corale din localități ale Banatului și întregii provincii
Transilvania. Elementele principale ale acestor insigne sunt: harpa,
panglica divers colorată și inscripția în limba
germană. Nu am găsit alte informații despre Corul bărbătesc german din Turnu
Severin.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiiQtsyAigB26euH3lNd25AL_tJwNvkdf0T2ocjPP9U8vpAKUni8Ukzzoo2yojLq-DYIO30kue2FyGky6uv5Q2JWr3P5VtFxHJGefHytftUzCJsJgMecO4UxGbqFOKZ1tVb-H1ChA1fS4AH7fWTTKYHSFYZ7MZX_JkP8VuoqPW16i6vjgU_N4C0NrHkakaq/s1600/ROU_MH_Drobeta-Turnu_Severin_CoA.png)
Drobeta-Turnu
Severin (denumire
până în anul 1972 - Turnu Severin) este un municipiu, port la Dunăre și
reședința județului Mehedinți. Localitatea
s-a dezvoltat în apropierea castrului roman Drobeta, devenind dintr-un punct
strategic inițial un oraș de răscruce a drumurilor pe uscat și pe apă care
duceau la nord și la sud de Dunăre. În timpul antichității romane, a devenit
primul centru urban din regiune și al treilea din provincia Dacia, după
Sarmizegetusa și Apullum. În timpul împăratului roman Hadrian orașul a fost declarat municipiu (în anul 121), în momentul în care
populația atinsese 14000 de locuitori. În timpul lui Septimiu Sever a fost ridicat la rangul de colonie
(în anul 193), ceea ce conferea locuitorilor urbei drepturi egale cu cetățenii
Romei. Pe la mijlocul secolului al III-lea, Drobeta se întindea pe 60 de
hectare și era locuită de aproximativ 40000 de locuitori. Castrul a fost
distrus de barbari și reconstruit în mod reptat în timpul antichității târzii,
încetându-și definitiv rolul de garnizoană în anul 602 d.Hr. În evul mediu a
fost construită de regatul maghiar cetatea
Severin, care a fost distrusă la 1526 de Imperiul
Otoman. Pe 23 aprilie 1833 a fost întemeiat din nou Turnu Severin,
domnul Alexandru Dimitri Ghica fiind Acela care a emis actul înființării orașului.
Planul inițial al orașului a fost gândit de arhitectul Xavier Villacrosse,
secundat de inginerul Moritz von Ott, prin grija domnitorului din acel moment,
Barbu Știrbei. În anul 1841, capitala județului s-a mutat de la Cerneți la Turnu Severin. În prezent
localitatea numără aproximativ 93000 de locuitori. Mai jos admiri câteva
monumente de cultură și arhitectură dar și câteva trimiteri poștale ilustrate
din Drobeta Turnu Severin.
Biserica Grecescu
Casele Popescu - Bulevardul Carol I
Hala din piață
Turnul de apă
Gara
Biserica Maioresei
Baia comunală și Parcul rozelor
Administrația financiară
Biserica catolică
Casa Aurel și Parcul
Biserica - Cujmir
Județul
Mehedinți este situat în sud-vestul României, regiunea
Oltenia-Banat. Reședința județului este municipiul Drobeta -Turnu Severin.
Există două posibile origini ale cuvântului Mehedinți: una latină, ce ar
deriva din anticul "mediam", colonie romană de lângă localitatea
"Mehadia" (Caraș-Severin) sau maghiară: "méhészkedés"
- stupărit ("méhek" însemnând albină). Imaginea
albinelor în heraldica ținutului regiunii Mehedințiului pare să confirme cea
de-a doua origine etimologică. Conform istoricului Bogdan Petriceicu Hașdeu, în
a sa Istorie Critică a Românilor, numele de Mehedinți vine de la
Mehedinski, un termen slav desemnând teritoriul din jurul orașului Mehadia,
oraș aflat pe teritoriul județului vecin Caraș Severin, la granița cu
Mehedințiul. Ca subunități administrative județul are în compunere 2 municipii
– Drobeta Turnu Severin și Orșova, 3 orașe – Strehaia, Vânju Mare și Baia de
Aramă precum și 60 de comune. Sus am postat stema și harta județului. Mai jos
admiri câteva frumoase locuri de vizitat în acest județ.![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhtW6NXiWj1lsj1VUcRDUoCUSME-NV3DCWS6ZF9mxLUzPIa_qj5IpZqpknsiNVJQ780f7r7MyFAKaDfq_1igPciRli1fqgulGKKYF66TDsLsyJ_JGivAC3l8wpaFKRhJHMlde_G1k-oWFBeUk68xTY5M6-rSkhRxpR7rnG6ZxzGqaUbzYx8RChTxV2Pv-VI/s16000/1%20BA%201.jpg)
Biserica - Baia de Aramă
Cula lui Cuțui - Broșteni
Vederi - Dubova
Vederi - Eibenthal
Vederi - Șvinița
Cetatea - Tricule
Bazarul - Ada Kaleh
Vederi - Corcova
Gara - Orșova
________________ooOoo________________
PERSONALITĂȚI CULTURALE
PE BANCNOTELE LUMII
Nobil sloven cu înclinații științifice, istoric natural
Janez Vajkard Valvasor, a trăit între anii 1641 - 1693
Detalii vignetă de pe două felicitări franceze
con_dorul@yahoo.com
MOUSAIOS - 01.06.2024
Niciun comentariu:
Trimiteți un comentariu