![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiXzopEsYDG8enFvuSRWMAMrAqJo0I8UGg4rn6yrYcMPOBE3Iuqhj6Za-xpduaGzx1BcMXh09gtZhQxdGu8asoHEskPc16Gfx97TJvVCPyKF59auyyxexsvRInlB6qiOA1AM0XkUHAdxg5PEVutLgoPmIBTYgdbWx0RRxapVQxPuEmKhZWjEdwyQ_tbK8US/s1600/Copy%20-%20Copy%20-%20Copy%20(2).jpg)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjIUSHW55nBviPx9C9VRy1On2miRW2jsZ4D9OX5PKpaGsQmCErHjxlBB-gWSDlUtDiooZja45_ZI9T_yLY686BEbdhE9Fah7rRzpsepf2DBndLYLuvR02QQr0jpFfhra1blxaBsR-aivC2IzqtZv_I7DCTt5v6Ob4nk9FKeauZVRKkK33P75KYIjHXwabyf/s16000/PR%20S.png)
Scutelnici (în trecut, Meteleu) este o comună din
județul Buzău, care include și satele: Arcanu, Brăgăreasa și Lipănescu, ce este situată într-o zonă de câmpie, la distanță de 50 km față de
municipiul Buzău, 100 km față de București și 50 km față de orașul Urziceni. Comuna
este traversată de șoseaua județeană DJ 203 I care o leagă de localitatea
Grindu (Ialomița) către sud-vest, și de orașul Pogoanele către
nord-vest. La recensământul din anul 2021 comuna număra 1979 locuitori, în
scădere față de recensământul anterior (anul 2011 – 2346 locuitori) dintre
care: români – 88,78%,
romi – 3,34% și restul – necunoscută sau altă etnie. Componența confesională a comunei buzoiene Scutelnici astăzi
se prezintă aproximativ astfel: ortodocși – 91,71% și restul – nedeclarată sau altă religie.
Scutelnici este cel mai vechi sat al comunei fondat în anul 1825. La sfârșitul secolului al XIX-lea, comuna făcea parte din
plasa Câmpul a județului Buzău și număra 1250 locuitori (263 case). În 1950,
comuna a fost inclusă în raionul Pogoanele al regiunii Buzău și apoi
(după 1952) în raionul Buzău al regiunii Ploiești. În 1968, comuna a fost
rearondată județului Buzău – reînființat.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEg4ejB1-i0FnGZxPiEzU9R-AtU8KK6oKpQ7odj0bI7HaF8rzDFB5Iyxl2UY8zJHTSTNvPxlQlIWNmzkSoFmf3GCvL-T-1JiCsQu4y0m6UcIckQ2vOXX60YdyhvmyQl22YzP3SEkeMQEBiqlQwEERjFe4BnjOEW5b-xPP_uhOX4baqsxRTEVX7ydrM_5n5WN/s16000/br%C4%83g%C4%83reasa.png)
Lângă
biserica cu hramul “Înălţarea Domnului” din satul Brăgăreasa a fost ridicată, după anul 1990, o cruce de marmură,
aşezată pe un soclu din ciment mozaicat, susţinut de un postament în trepte. Pe
faţada soclului este fixată o placă cu următoarea inscripţie: “Această sfântă cruce e ridicată pentru eroii
căzuţi pe câmpul de luptă pentru apărarea patriei şi pentru martirii revoluţiei
căzuţi în decembrie în anul 1989, 1913-1919, 1941-1945. Ridicată de parohia
Brăgăreasa. Veşnică recunoştinţă”. Nu sunt înscrise numele eroilor.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjd1QUxVxhaSsBM1BmJku7NNQRfjapphEcK67tf0wNVV37ptV5R5u8YooCB4ZzEvfpliSC4QWwrlkHFeBNpSXu14DAiDHxp5nYHE5uOZyOpcEr4bPPOCdml3bcYsvRI0ouU7VeORdTN34Ugs5harGcqP90bHqP5DEi7xj0NIR8hvi0fAeBly1GZDYAntsUU/s16000/lip%20anescu.png)
În
anul 1933, în satul Lipănescu, a
fost ridicat “un măreţ monument” care a fost distrus mai târziu. Astăzi, în
cimitirul satului situat în apropierea
bisericii cu hramul “Sfântul Nicolae”, se află o cruce aşezată pe un postament
din piatră, pe faţa căreia este o inscripţie, greu lizibilă, care începe cu
următoarele cuvinte: “În memoria
soldatului…”. Alături de cruce se află statuia unui soldat al armatei
române în ţinută de campanie. În apropiere se găsesc alte două cruci, decorate
cu îngeri sculptaţi, în memoria unor eroi din Al Doilea Război Mondial.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjWdcUvkX37qYhW6BkcNhqAkoq3SQxiiPnDQxOE9MBBj2T4ZI00Le2QoV0pJCMoSQsxExKrbRtVhX1u7oYYYkMNh8IoMyCIg1kQwj9Sy43Osv0Bh2txuD9XSTSlJ5ptv3doudsCuPmJVx5ypfDpJA174mT-2s5Bt7JpMGtAHy_TfPutp7PjPXszCNU9uBly/s16000/SCUT.png)
În
centrul localităţii Scutelnici, în
apropierea Primăriei şi bisericii cu haramul “Naşterea Maicii Domnului” , în
mijlocul unui mic parc, se află un monument de formă piramidală, în trepte,
dedicat eroilor din Primul Război Mondial. Un soldat din bronz ţine în mâini o
armă şi o cunună a victoriei în luptă. Pe faţadă se găseşte inscripţia “Monumentul eroilor (căzuţi în) Războiu (l)
mondial, recunoscut sângele nostru la voi(? !) pentru întemeierea României Mari
de noi”, după care urmează numele eroilor. O altă inscripţie, de data
aceasta clară şi logică, arată că este ridicat “Pentru iubiţii noştri români”.
xxx
O PASTILĂ DE UMOR
O EPIGRAMĂ PROPRIE
O VORBĂ DE DUH
DE LA UN ÎNAINTAȘ
UN DIALOG EPIGRAMATIC
___________xxx__________
O MEDALIE
ȘI CÂTEVA INSIGNE
DIN JUDEȚUL OLT
Informații generale despre medalistică și subiectul ei de studiu,
MEDALIA, poți citi în articolul “Le
Havre – Franța”.
INSIGNA
este un obiect mic, foarte variat ca formă și culoare, confecționat din
materiale diverse, preponderent metalice, purtat la reverul hainei, la șapcă,
pălărie sau bască și care indică, prin imagini reprezentative sau simboluri
grafice, apartenența unei persoane la o organizație, la un club, la o
asociație,etc. Există insigne sportive pentru fani și apartenența la un club,
de identificare localitate, de identificare societate comercială, de
identificare grup, organizație politică, civică, religioasă, de identificare
asociații, de nivel pregătire-calificare, de participant la unele manifestări
sportive, culturale, artistice și de altă natură, etc.
ALUROM - Uzina de aluminiu Slatina - România
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgWNsZx0TTq0knSAaasfddRkT6lQbhUVa_JXSF8SMZ0SMFcw-xyGsJ78vihVkxmKpCI8yo0XV4Wl6SraDCZ_JBIZwRFzBC1f0Ghwpx99mTFN6qpYwrCMWClKNH4Fw2mXKkLjvBdu9xG4HYpUqPGcYMO7ql4Ivh4_YOqw4AEcV_Q59PR4QUtpdagHNKaTy6N/w141-h141/logo%20alro.jpg)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEh4XHXWo-uT8Rrn3xDI752lomlW9T0Bi_fgZq-C1rxWP1BZke7rdl98D7rHlCjxaG0AY1OAGsihk5briByojjItrkF9YhrJT42sxm4nkeg5SuMcXy_R-SfMnExGHHlW0HOZ9HTtEgnBMvx99HWL_0uIcnkz71wSgCEtogZF8OCiYQSaPO0dxFXJqtKPZAW-/w400-h300/alro.jpg)
Uzina de aluminiu
ALUROM (ALRO S.A.) Slatina este
cea mai mare companie producătoare de aluminiu din Europa Centrală și de Est
(exceptând Rusia) și singurul producător de aluminiu și aliaje de bază
din România. Capacitatea de producție a companiei este
de peste 260000 tone anual. La data de 1 martie 1961 a fost
înființată Uzina de Aluminiu Slatina. ALRO Slatina a fost
înființată la data de 31 ianuarie 1991, în baza Legii nr. 15/1990 și Legii nr.
31/1990, ca societate pe acțiuni, prin preluarea unei cote de 65% din
patrimoniul Intreprinderii de Aluminiu Slatina. Obiectul de
activitate al societății îl constituie producția aluminiului și
comercializarea aluminiului la intern și la extern. Compania este deținută în prezent (2007) în
proporție de 87% de Vimetco (fostă Marco Group), deținută de miliardarul
rus Vitali Matsitski. Fondul Proprietatea mai deține aproape 10% din acțiuni.
Restul de acțiuni sunt listate la Bursa de Valori București, categoria I. Grupul Vimteco este
acționar majoritar și la producătorul chinez de aluminiu Zhongfu Industry,
în China deținând și o termocentrală producătoare de energie
electrică. Alro Slatina este cel mai mare consumator de energie electrică
din România absorbind 8% din consumul național. Producția de aluminiu a
început la Slatina în anul 1966 cu
o capacitate 50 mii de tone aluminiu pe an. Până în anul 1989 capacitatea
de producție a urcat la 263 mii de tone pe an. Datorită condițiilor
economice dificile în România, în anii 1990 – 1991 producția a scăzut
la 110 mii tone pe an, ulterior crescând treptat până la 170 mii de tone. În 1996 Alro
a fost transformată în societate pe acțiuni și în octombrie 1997 un pachet
de sub 49% din acțiuni a fost listat la Bursa de Valori București, astfel
încât Guvernul încă deținea pachetul majoritar de acțiuni (51%). În 2002 statul
român a vândut pentru suma de 11,5 milioane dolari americani un
pachet de 10% din acțiunile Alro investitorului Marco Group, care deținea deja
(direct și indirect) 41,85%, acesta devenind astfel acționarul majoritar. În 2006 Alro
fuzionează cu Alprom Slatina și Alum Tulcea. În aprilie 2007 Marco
Group își schimbă numele în Vimetco. Alro a înregistrat în 2005 o creștere cu
11% a producției de aluminiu turnat și aliaje de aluminiu, până la nivelul de
243600 de tone. În anul 2008, compania a realizat o producție totală de
aluminiu primar de peste 288.000 de tone, iar în anul 2009 a realizat
201.000 tone.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgVHAUr8J94BRqkv9bjifdZk5lBOHI8Svw1YMr8up3OOICDpo1EsedDBosAzsJnvWMCJ3MCjwJa4sKu9taVetvrDmacDHkj_DWe_v0MWO4m7AcvH466yEhpUe8LYfQu7lMPVyqh-BSXkgBfhM_1FdnsFXZl_wuHmx8Pr0uQWnYoT_f5G-1DOLgKCywEI5I9/s1600/I%20O%20B%20nn.png)
I.O.B. - Întreprinderea de osii și boghiuri (Balș)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiH44j-5Tgul8e4DK6zLcHN-RGy8UcB4xx5mjqacDqd1LOrtfM2eZb6BDDlUDb-LZVQcWiwgZTbBj8RPfZzq9DZ1r3p129WCOxtAntHumBLSjbZf7w-fpjQL4n-uzUxEbDCWAqJPS_71_ZvG21oNFnwoBMVkhwQxO-udgfxvnjnEQK9Mj-gffH-ojZBH74C/s1600/iob%20logo.png)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEho2z3ZfWsmkqgxlgZhPKJppsr-8xnf8NxmyqCGxrMXyS4-p0IliI6BufLqzEmO6UMyS0aend5jsPEC1XMi23oWBjq1eOKeZI6szaRtFWYXAFQAzu8TJDWwPb87YjYf7YJkVVmemHXl9YbK831xpDalbVuNudfdWq99lrCIWeNhW_-ogne8mjyOhN8yGTr3/s16000/smr-bals.jpg)
S.C. S.M.R. S.A. Balş (S.C. Subansambluri Material Rulant
S.A.) a fost proiectată şi construită între anii 1965 - 1970 şi a fost
cunoscută peste tot în lume până în anul 1990 ca Intreprinderea de osii şi boghiuri Balș (I.O.B.), iar după această dată este înregistrată la Camera de
Comerţ Olt cu numărul J28/31 din 1991, sub actuala denumire. Din proiectare a
fost prevăzută cu utilaje de mare complexitate tehnologică, posedând în prezent
noutăti de ultimă oră în industria producătorilor de material rulant de cale
ferată din lume. Deschiderea României după anul 1989, către economia de piată a
făcut ca profilul uzinei să fie mult mai complex, să se asimileze noi produse,
să se dezvolte activitătile de marketing si management performante. firmă
cu capital privat românesc 100%, principalul acţionar fiind M.R. INVESTIŢII
INDUSTRIALE SA Bucureşti. Suprafaţa firmei este de 50 hectare, din care circa
60% reprezintă spaţii de producţie, iar restul este reprezentat de reţele
interne de căi ferate, drumuri de acces, depozite şi anexe. Obiectivul de
activitate al SC SMR SA Balş îl constituie: producţia de subansambluri pentru material
rulant: boghiuri, osii, roţi monobloc, osii montate, aparate de rulare,
elaborarea de oţel şi turnarea de lingouri şi piese din oţel, execuţia de piese
turnate, forjate şi matriţate, construcţii metalice, prelucrări mecanice prin
aşchiere și tratamente termice. Prin produsele realizate si
prin tehnologiile aplicate, bazate pe o îndelungată experientă, SC SMR SA si-a
câstigat de-a lungul timpului un loc de frunte printre producătorii de material
rulant de cale ferată din lume. Fiind specializată în producerea de material
rulant de cale ferată, SC SMR SA este dotată cu utilaje moderne şi de înaltă
productivitate care permit desfăşurarea unui flux de fabricaţie de la materia
primă până la produsul finit.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhpDCwWNtZrcIZhRSmOVdJQYxVDlKY13gX7yEJ-k8-BkrrThRhxAlL0bNc9vf8FLYvoVo_LTzAagp4X2Gvaup-QB0MS_eJyttRPjPVLnj91A-7kLvAF2oTau9kVWtUgNr0pkB6R_nFQ1gxonneWRcotxAWld-zpzH3cbbQ-9YdhRPzGZ9uZKW1KcwndS-p-/s1600/bals.jpg)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjtuqQQIMAdU1TFVPpXSHBoRWCuZ4OXG9sXq9pT5S6G04vLqiEbEytchiO3yk6F1aFYjuY9jpunpq6NaCgzE-Lk7H9oEy4u_l4XjEqReuNLRUbBvA3lBmTKl_80jZAIu3Q7YviFp-IutApbYlK8sy1MYUUgTz0yIqXNyCEvXVFwDJGz9thAerMGG5ZMcGJx/s16000/primaria-bals-9.jpg)
Balș este
un oraș din județul Olt, care mai include și satele: Corbeni, Româna și Teiș.
În ceea ce privește atestarea localității Balș au existat mai multe variante,
unele hrisoave găsite, atestă faptul că localitatea a fost așezată pe lunca
Oltețului înainte de anul 1450. Mai exact, un hrisov din anul 1564
menționează existența Balșului ca așezare omenească întărind afirmațiile că
pături de populație bogată de origine sârbă au pătruns în zona Balșului după
căderea Smederevei - un oraș cetate din apropiere de Belgrad. La 22
octombrie 1921 Balșul a fost declarat oraș reședință de plasă. Începe
modernizarea orașului, se refac și se pavează străzi, este construită o uzină
electrică și de asemenea sunt construite în aceeași perioadă casa de cultură,
cinematograful și dispensarul veterinar, ceea ce indică un nivel de trai mai
ridicat pentru populație. În perioada comunistă, se dezvoltă activitățile
industrial preexistente, apar intreprinderi de o mare valoare economică, ca
I.O.B. Balș, apoi IMAIA Balș și Jiul Balș, precum și mai multe instituții
cooperatiste. Perioada de după 1989 a însemnat pentru orașul Balș un declin
economic, datorat privatizărilor marilor unități industriale. Astfel a crescut
șomajul în zonă, iar forța de muncă a migrat spre Craiova, respectiv Slatina.
Orașul Balș este situat în sud-vestul României, în regiunea istorică Oltenia,
la distanță egală de municipiile Craiova și Slatina. La recensământul din anul
2011 orașul număra 18164 de locuitori, în scădere față de recensământul
anterior (anul 2002), dintre care: români – 88,12%, romi – 3,35% și restul
– necunoscută sau altă etnie. Componența confesională a orașului Balș,
astăzi se prezintă aproximativ astfel: ortodocși – 90,64% și restul –
nedeclarata sau altă religie.
F.C. Caracal (Fotbal Club)
F.C.
Caracal (Fotbal Club) a fost un club de fotbal din municipiul
Caracal, care a evoluat în Liga a III-a. Este un club nou înființat în
anul 2004 prin unirea a 2 echipe, Progresul Caracal și
FC Craiova. Clubul a fost fondat la Craiova în 1949. Până în 1998 clubul a fost
cunoscut sub numele de FC Electroputere Craiova. În acel moment a fost
redenumit Extensiv Craiova și a început să joace meciurile de acasă pe
Stadionul Extensiv. La jumătatea sezonului 2003-04, Extensiv a schimbat numele
în FC Craiova, dar fără nici o legătură cu FC Craiova, care a existat între
1940-1949. În anul 2004, clubul a fost mutat la Caracal. Meciurile de acasă
sunt jucate pe Stadionul local Parc, ce are 11500 locuri. Culorile tradiționale
ale echipamentului de joc al echipei sunt:
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhxeQGe154Bgfpr4GIYgWIXQLR4bA_QkFpD-jMXHVxxjknDNS6UsGTCsbkDzqsRAQ7TPn6xQuPs6VlnUuQq_ROCm8yabCWUNthtfUssNri_goVwndh88NQm_Kh-7Q2t8avwn2W3aLPvJI_MwtaaKNbLlATxdAG2qIl8fdyEFoZY9Z5_6Ardw5u4WiK8u4Gm/s16000/pr%20cara.jpg)
Caracal este un municipiu din județul Olt, fosta reședință
a județului Romanați. Municipiul Caracal este situat la 40 km depărtare
de portul dunărean Corabia și la
55 km de aeroportul Craiova. Localitatea este situată în sudul țării,
la vest de râul Olt, la marginea răsăriteană a Câmpiei Romanaților, la
contactul dintre subdiviziunile acesteia, Câmpul Înalt Leu-Rotunda și terasa
Caracal. Prima atestare documentară a Caracalului, parvine din data de 17
noiembrie 1538. Caracalul este plin de vestigii care dovedesc locuirea acestui
ținut încă din preistorie. Stau dovadă descoperirile arheologice din vremurile
paleoliticului, neoliticului și din epoca bronzului. Se află situat între
ruinele castrului roman Romula (com. Resca, la nord de Caracal) și ale
cetății Sucidav (Corabia). În oraș se află ruinele unui turn care a fost
atribuit de folclor împăratului roman Caracalla, de la numele căruia ar proveni
denumirea orașului. Moșia Caracalului a făcut parte inițial din imensa avere a
familiei Craioveștilor. În anul 1589 când Mihnea Turcitul a
hotărât modul de împărțire al averilor acestei familii, Caracalul a intrat pe
seama domnească, creându-se cadrul pentru dezvoltarea urbană. Mihai Viteazu și-a făcut aici o
curte domnească și o biserică. Tot Mihai Viteazul a ridicat Caracalul la rang
de oraș. Cea mai veche biserică păstrată din secolul al XVI-lea este biserica
Domnească Ovidenia ctitorită de domnitorul Pătrașcu cel Bun. În biserica
Adormirea Maicii Domnului, ctitorită de familia Jianu, se află
înmormântat haiducul Iancu Jianu. În timpul celor două conflagrații
mondiale Caracalul s-a evidențiat cu două regimente care s-au acoperit de glorie
în lupta pentru țară: Regimentul II Romanați și Regimentul 2 Călărași. Până la
instaurarea regimului comunist în România, orașul a fost reședința județului
Romanați. Pe data de 24 noiembrie 1994 orașul Caracal a fost declarat
municipiu. La recensământul din anul 2011 municipiul număra 30954 de locuitori,
în scădere față de recensământul anterior (anul 2002 – 34625 locuitori), dintre
care: români – 87,25%, romi – 3,97% și restul – necunoscută sau altă
etnei. Componența confesională a municipiului Caracal, astăzi se prezintă
aproximativ astfel: ortodocși – 90,67% și restul – nedeclarată
sau altă etnie. Enumăr câteva obiective turistice ale municipiului Caracal: Biserica
ortodoxă „Adormirea Maicii Domnului” din Caracal, monument istoric; Monumentul Eroilor din Caracal; Teatrul Național „Ștefan Iordache” din
Caracal care reprezintă mândria arhitectonică a urbei, proiectată de austriacul
Franz Billek, înălțată în stil eclectic, cu accente neobaroce și
neo-renascentiste în secolul XIX; Parcul
"Constantin Poroineanu" unul dintre parcurile naturale
cele mai frumoase din România, care este recunoscut în Europa ca cel de-al
treilea parc natural ca dimensiune; Pinacoteca
''Marius Bunescu''; Biblioteca ''Virgil Carianopol'' fondată 1936; Casa
Memorială ''Iancu Jianu''; Sinagoga construită
în anul 1902; Foișorul de foc,
un turn înalt, circular, cu o platformă de supraveghere, construit în anul 1901
și Muzeul Romanațiului, fondat în
anul 1949 cu sediul pe str. Iancu Jianu la nr.24, în
casa lui Iancu N. Dobruneanu, nepotul lui Iancu Jianu. În prezent, în
municipiul Caracal funcționează 4 mari unități economice, acestea fiind:
PRODCONMAT SRL (materiale de construcții), ROMANITA SA (tricotaje), ROMVAG SA
(vagoane) și Fabrica de Conserve. În prezent, în Caracal funcționează mai multe
școli, licee, colegii, școli postliceale și universități după cum urmează: 5 școli gimnaziale, 5 licee, Școala
postliceală “Carol Davila” și filiala Universității Ecologice București (învățământ
privat). Enumăr mai jos câteva dintre personalitățile românești care s-au
născut s-au au trăit în acest municipiu: Iancu Jianu (haiduc) , Virgil Carianopol (poet), Nicolae
Paul Mihail (scriitor și scenarist), Radu Șerban (compozitor), Silviu
Stănculescu (actor), Marius Tucă (jurnalist) și Dan Diaconescu (jurnalist).
A.J.V.P.S. Olt
(Asociația Județeană a Vânătorilor și Pescarilor Sportivi)
Asociaţia
Generală a Vânătorilor şi Pescarilor Sportivi din România (A.G.V.P.S.) este
persoană juridică de drept privat şi de utilitate publică, care reprezintă, în
plan intern, interesele a peste 150 de asociaţii afiliate, în care sunt
înscrişi peste 90% din vânătorii români şi peste 80% din pescarii cu domiciliul
sau rezidenţa în România, iar în plan extern, interesele tuturor vânătorilor şi
pescarilor sportivi din ţara noastră. Data de 5 iunie 1919 reprezintă
momentul constituirii „Uniunii Generale a Vânătorilor”, iar cea de 26 mai 1922,
data de naştere a „Uniunii Generale a Vânătorilor din România”. Această formă
de organizare a suferit mai multe transformări și convulsii până să ajungă la
formatul de astăzi. Au fost perioade când au existat și organizații paralele în
acest domeniu de activitate. Sus am postat logo-ul Asociației generale a
vânătorilor și pescarilor sportivi din România.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiHVjF4YZiQk8V5nsQj206JdsayjlyIdbc1QIHj2oonrCjLnxkpZ0oO2dPG5Y7V1uIcmhjOC33tQC8Mmb2pGNM4R5VAdpzvTYzxmPgzOVQts2Da7gmleW1rQjx__AXrsPdNS0HtbCAUDKACq1zCnNAgTrsUiMPblHEn_QDiZ33_sjtpSoDLkqSuGTGu0uWB/s16000/peste-proaspat.jpg)
Peștele este
un animal vertebrat, craniat, ce trăiește în mediu acvatic. El respiră oxigen dizolvat
în apă. Se cunosc aproximativ 29000 de specii de pești. Știința ce se ocupă cu
studiul peștilor se numește ihtilologie. Peștii sunt animalele cele mai
puțin dezvoltate dintre craniate. Corpul este fusiform, are forma
hidrodinamică, dar poate fi turtit dorsoventral. Este alcătuit din 3 părți:
cap, trunchi și coadă. Peștii au 2 tipuri de înotătoare: Perechi
(pectorală și abdominală) și neperechi (dorsală, codală și anală). Cele perechi
au o structură stabilă, fiind formate din piesele osoase ale centurii
scapulare și pelviene. Ele ajută peștii să se scufunde în apă, să facă rotații,
să mențină corpul într-o poziție normală. Cele neperechi sunt pliuri ale
pielii, susținuți de raze osoase externe. Înotătoarea codală participă la
propulsarea înainte a peștelui, înotătoarele anale și dorsale participă la
menținerea echilibrului în timpul înotului. Pielea este acoperită cu un mucus
secretat de celulele glandulare tegumentare. Corpul este acoperit cu solzi
protectori sau plăci osoase de origine dermică. Colorația este determinată
de cromatofori, celule care se află sub piele și conțin granule de
pigmentare.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEi7LCxVzGu6OCncm5sJN8R8znbuajC3Akc2yAuDcFem3pJHjheYtdTwE5rVyKrJpvZNAJbK_wyCrZwAb2HkmtvhEqoEv4Sc6gCRZG3d9w4ph1TCKFTtmjaC-vxkTdvpDUALVawxDc9FoAQVUNi8jJUNpCBifhHPwUk57BLTdB8OEztvPAcsF4URuut-0uGt/s16000/caprioara.jpg)
Căprioara, denumire
științifică - Capreolus capreolus, este
o specie de mamifere rumegătoare ce aparține familiei Cervidae. Înălțimea
la greabăn este între 65–75 centimetri iar lungimea corporală poate varia
între 95 și 135 centimetri. La unele specii, dimorfismul sexual este
foarte pronunțat: Masculul, Capreolus capreolus L, numit căprior, are
dimensiuni mai mari decât femela și posedă coarne, cântărind între 20 și
30 kilograme. A nu se confunda cu cerbul (Cervus Elaphus L.), un animal
înrudit, de dimensiuni mult mai mari, care are greutatea cuprinsă între 180 și
300 kg. Longevitatea este apreciată la 12-15 ani. Căprioara este vânată
pentru blana sa de culoare roșie brună sau roșie-cărămizie, devenită cenușie pe
timp de iarnă.
C.S.M. Slatina (Clubul Sportiv Municipal)
Clubul
Sportiv Municipal Slatina, cunoscut sub numele de CSM Slatina,
sau pe scurt Slatina, este o echipă de fotbal din municipiul
Slatina ce activează în cadrul clubului multidisciplinar CSM Slatina, și
evoluează în prezent în Liga a II-a. Clubul a luat naștere în anul 2009 și
a promovat de două ori consecutiv din Liga a IV-a până în Liga a II-a. După ce a promovat în eșalonul secund, echipa a continuat ca FC
Olt Slatina, dar la finalul sezonului 2011 – 2012 din Liga a
II-a, s-a desființat. Secția de fotbal a CSM Slatina a fost reînființată în
ianuarie 2018, noua sa echipă, formată
cu această ocazie, participând la ediția pe județul Olt a Cupei României, pe
care a câștigat-o, după care a avansat în Cupa României Liga a II-a. După ce a promovat în eșalonul secund, echipa a continuat ca FC
Olt Slatina, dar la finalul sezonului 2011 – 2012 din Liga a
II-a, s-a desființat. Secția de fotbal a CSM Slatina a fost reînființată în
ianuarie 2018, noua sa echipă, formată
cu această ocazie, participând la ediția pe județul Olt a Cupei României, pe
care a câștigat-o, după care a avansat în Cupa României
2019 – 2019 până în șaisprezecimile de finală, unde a fost eliminată de
Dunărea Călărași, echipă prim-divizionară. Echipa a
câștigat Liga a IV-a Olt, sezonul 2018-2019, consemnând numai victorii. La
barajul de promovare în Liga a III-a, a întâlnit campioana județului Dâmbovița,
Gloria Cornești. Slătinenii au învins în ambele manșe, câștigând la general cu
scorul de 4-1. În noul sezon în care echipa a avut obiectiv promovarea în Liga
a II-a, slătinenii au luptat pentru locul unu cu formații precum Progresul
Spartac, CS Universitatea II Craiova, CSM Alexandria și Flacăra Moreni. Sezonul
a fost întrerupt din cauza epidemiei de COVID 19 din acel an la un
moment când CSM Slatina se afla pe locul al doilea, la mică distanță de Progresul
Spartac. Federația a decis apoi ca câștigătoarea acestei serii, și implicit
echipa care promovează în Liga a II-a, să se decidă printr-un baraj tur-retur,
disputat fără spectatori, între primele două clasate. CSM Slatina a câștigat cu
1–0 ambele meciuri, și a obținut astfel promovarea. Nu a rezistat însă decât un
an, la sfârșitul căruia a retrogradat în Liga a III-a. Echipa își joacă
meciurile de acasă pe stadionul local – 1 Mai (12000 locuri). Culorile
tradiționale ale echipamentului de joc al echipei sunt:
Niciun comentariu:
Trimiteți un comentariu