Mai jos admiri și alte fotografii reprezentând monumente de cultură
și arhitectură din localitatea spaniolă ALMUNIA DE CINCA,
(de San Jose), provincia HUESCA, comunitatea autonomă ARAGON.
Biserica Sfântu Apostol Petru
Intrare în localitate
Arhitectură locală
Vedere generală
xxx
O PASTILĂ DE UMOR
O EPIGRAMĂ PROPRIE
O VORBĂ DE DUH
DE LA UN ÎNAINTAȘ
UN DIALOG EPIGRAMATIC
_____________xxx_____________
O MEDALIE
ȘI CÂTEVA INSIGNE
DIN JUDEȚUL IALOMIȚA
Informații generale despre medalistică și subiectul ei de studiu,
MEDALIA, poți citi în articolul “Le
Havre – Franța”.
INSIGNA
este un obiect mic, foarte variat ca formă și culoare, confecționat din
materiale diverse, preponderent metalice, purtat la reverul hainei, la șapcă,
pălărie sau bască și care indică, prin imagini reprezentative sau simboluri
grafice, apartenența unei persoane la o organizație, la un club, la o
asociație,etc. Există insigne sportive pentru fani și apartenența la un club,
de identificare localitate, de identificare societate comercială, de
identificare grup, organizație politică, civică, religioasă, de identificare
asociații, de nivel pregătire-calificare, de participant la unele manifestări
sportive, culturale, artistice și de altă natură, etc.
Viitorul - Axintele
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjpOmHmhYPuXZdEHAv1gtMrvT8aJ5SJcQ9AHSoh7S3Y9u_lB0n26oTTWGzvbOz4-5xDll74sVePaiJPDOJhSKMxdy4to3dsNb4g3yy6Y0b4oI7vf22d-xzY2315gJcxBTIyN7Ve38d5YN8iHN3NG6dLhNcVmPJBFy1oByEFaqR9EpgcP6UItZJfOOiTsCdq/s320/log.png)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjIOhV68co2lvJXVNv5119ykPQkAUatX4GdTbyrD_f5IRyrT7-ciaFgG3h9m7jIYxXR4U3UWQ3ZhidGKijWjUyJ6-h6IQp9DYSmJ4gir4yGi2Y18g8sdwNXY1___jXEIhm5JEDtz3lbqCFGmupQWRZuD6E-68_Ta0pnn_JtwhICnFmQOzmCrUNQWVMyjK4r/s16000/viitorulaxintele-sportsudestro.jpg)
Asociația
Sportivă Viitorul Axintele, cunoscută în mod obișnuit ca Viitorul Axintele, sau pur și simplu ca Axintele este un club de fotbal românesc cu sediul în localitatea Axintele,
județul Ialomița, care joacă în prezent în Liga a IV-a. Clubul a terminat pe
locul 5 din 16 în sezonul 2009–10 al Ligii IV – județul Ialomița și a câștigat
faza județeană a Cupei României, scor 3–1 cu Recolta Gheorghe Lazăr. Viitorul a
promovat în Liga a III-a pentru prima dată în istoria sa la sfârșitul sezonului
2010–2011 câștigând
barajul de promovare împotriva învingătoarei Ligii a IV-a – județul Buzău,
Luceafărul C.A. Rosetti, cu 2–0 pe teren neutru la Ianca. În primul său sezon
în Liga a III-a, Viitorul și-a asigurat un respectabil locul cinci, dar a pierdut
în primul tur al Cupei României cu 0–1 în fața Viitorului Chirnogi. Sezonul
2012–13 a văzut echipa antrenată de Ion Nica luptând pentru promovarea în Liga
a II-a. Viitorul a terminat cu 9 puncte în fața principalului concurent, Gloria
Buzău. Cu toate acestea, o anchetă a Federației Române de Fotbal a dovedit că
Viitorul nu a avut trei echipe de tineret în competiția la nivel județean, așa
cum prevede regulamentul Ligii III, și i-a acordat Viitorului o penalizare de 9
puncte care a condus-o pe Gloria Buzău pe primul loc. În sezonul 2013-2014
echipa s-a calificat în turul IV al Cupei României, dar a pierdut cu 1–3 în
fața echipei Farul Constanța. După câteva probleme interne de organizare, în
sezonul 2014–2015 retrogradează în liga a IV-a. Viitorul a petrecut următorii
ani în Liga a IV-a – județul Ialomița clasându-se adesea la mijlocul tabelului
- locul 5 (2015–16), 10 (2016–17), 3 (2017–18), 7 (2018–19), 6 (2019–20) după
ce sezonul a fost suspendat în martie 2020 din cauza pandemiei de COVID-19.![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEi9gRs86X5ZWk7R7aTOivyw0qLzipI3-3lKoq1VO__lU-sxMmscTQdhfmZrq4acplUAlXJ0FxCZywKiFddgIpYbL5S0dgkNBJ-sdH44EFcAsCeWweIEwEp-0PKYCuiD3K0lGNmTt1u18FMR2wj0pzs4HgVRj6-AHrMvi1kJztIklS2u4z_JpZDlcQZye4Jn/s16000/PRIM%20A.png)
Axintele este o comună din județul Ialomița care
include și satele: Bărbătescu
și Horia, fiind situată în
sudul județului, pe malul drept al râului
Ialomița. Comuna este străbătută de șoseaua județeană DJ201 care merge paralel
cu DN2A pe malul opus al râului, de la Coșereni spre slobozia și apoi Țăndărei.
La recensământul din anul 2021 comuna număra 2218 locuitori, în scădere față de
recensământul anterior (anul 2011 – 2657 locuitori) dintre care: 88,1% - români și restul – necunoscută sau altă etnie.
Componența confesională a comunei ialomițene Axintele astăzi se
prezintă aproximativ astfel: ortodocși –
88,05% și restul – nedeclarată sau lată religie. La sfârșitul
secolului al XIX-lea, comuna făcea parte din plasa Câmpul a județului Ialomița
și număra 1317 locuitori. În 1925, Anuarul Socec consemnează comuna Axintele cu
satele Axintele și Bărbătescu în plasa Lehliu a aceluiași județ, și cu o
populație de 1903 locuitori. În 1950 comuna au fost transferată raionului
Lehliu din regiunea Ialomița și apoi (după 1952) din regiunea
București. În 1968, la renunțarea la organizarea pe regiuni, ele au devenit
parte a județului Ilfov pentru ca din 1981 să fie arondată județului Ialomița.
Pe raza acestei comune sunt următoarele monumente:- situl arheologic de
interes național “La Cetate” – satul
Axintele
- situl arheologic de
interes local “La Vie” – satul Axintele
- monument funerar sau
memorial compus din cinci cruci de hotar (casa Petrache Lucian - 2, casa Cană
Elena – 2 și casa Matache Alexandru - 1).
Semimaraton Fetești 2023
Piesa de mai sus
este o insignă aparte realizată de firma privată orădeană Alex Sztankowits
pentru a fi conferită participanșilor și /sau câștigătorilor competiției
sportive – Semimaratonul Fetești. Semimaratonul
Fetești este organizat
anual de către Asociația Sportivă Feteștiul Aleargă, ce a fost fondată de un
grup de alergători din Fetești cu scopul de a promova alergarea și mișcarea în
scopuri caritabile. ![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjWdxWZ7K7AtuTRRG3aTSh9r21nYmdHzcJohiCF_xyAWJ8XxK9rqt_cz1keUGH_jc8CNt588Z1k0bhRQo6Lj4LPUTGohFCEAvkTIiDR1HW9Q8Kmo9mU618P4Hcrzii1Pit0vIjOU2IzbxU4ckeDN4mXY3nB5aWmqsvgHekAbA6Zalt3VZLZDZca1N2dTiaG/w98-h161/ROU_IL_Fetesti_CoA.png)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhhpJuHEML2iYuo5IEBzq6c7DmIHcrLGecYyRN09JPq3KgTt_91fCCjEJhiVlZhDSr_pHS0DSIBssL0dg8k-Q6oWvGs-2BwWRz29X_zq81uohYz4cg1oCEGldqLXg5CEKG14rjxIgGJ4iSXftZKBLvKIhjrW_jSexQ3CfjtPaSf0YWymOM7zyOevPUAA_k4/s16000/prim%20fet.jpg)
Fetești este un
municipiu din județul Ialomița, care mai include localitățile Buliga, Vlașca și
Fetești-Gară. Orașul se află în sud-estul extrem al județului, pe malul stâng
al brațului Borcea al Dunării. Orașul are ieșire curentă la autostrada
București – Constanța, având astfel legături cu toată țara. Prin Fetești trece
și calea ferată București-Constanța, dealtfel în oraș este unul din capetele
podului de peste de Dunăre (Cernavodă). Din această magistrală se bifurcă altă
linie pe direcția Țăndărei – Făurei. Localitatea a fost menționată pentru prima
dată în anul 1528 într-un document emis de domnul Țării
Românești, Radu de la Afumați. În decursul timpului orașul a fosat reședință de
raion în cadrul regiunii Ialomița (începând cu anul 1950), în cadrul regiunii
Constanța (din anul 1952), regiunea București (după anul 1956), pentru ca din
anul 1968 să revină în județul Ialomița, reînființat. Din anul 1995 orașul are
statut de municipiu. La recensământul din anul 2021 orașul număra 27465
locuitori, în scădere față de recensământul anterior (anul 2011 - 30217),
dintre care: români – 83,62%, romi – 5,4% și restul – necunoscută sau altă
etnie. Structura confesională a populației orașului astăzi se prezintă
aproximativ astfel: ortodocși – 88,09% și restul – nedeclarată sau altă
religie. Aici pot fi admirate următoarele
monumente de interes național:
- podul Regele
Carol I, peste Dunăre, proiectat de Anghel Saligny
- gara
- depoul CFR
- și încă opt
monumente de interes local:
- situl arheologic “La
Scursoare”
- biserica “Adormirea Maicii
Domnului” din str. Brâncoveanu – 1882
- două case cu prăvălie din str.Călărași – 1905 și 1923
- școala generală nr.2 –
1873
- spitalul – 1908
- moara țărănească din str.
Borcea – secolul al XX-lea
- biserica “Sfântu Dumitru” din cartierul
Dudești - 1884
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjQ1TaMOUp51rTZ7lQ_UG-fyYTmMCA3J_62lM-Sx2XsrlMY-CFJYcnHHq3LyZdYEfwuEgQpKQysyaHWtXFBuiE4uYFhIdrPh4Qab6K6rorvo9VioEjd8fAqLioH08mW9kRuatt-pyjwg5systE-wXIARmEI4K1JwHXjlqTJe8SUvh2ARh2zSMDL9_NRWKAA/s16000/DJI_0573-01-min.jpeg)
Podul
Regele Carol I (redenumit mai apoi Podul Anghel Saligny, pentru a-l onora
pe Anghel Saligny, proiectantul şi executantul podului) a fost construit între
anii 1890 şi 1895 pentru a asigura legătura feroviară între Bucureşti şi
Constanţa. Inaugurarea podului a avut loc în data de 14 septembrie 1895 la ora
15.00, când regele Carol I a bătut ultimul nit de argint la podul care urma să
îi poarte numele peste timpuri. La acea dată erau de față toate oficialitățile
timpului în frunte cu regele Carol I. Jos, pe fluviu, într-o barcă oprită sub
pod, inginerul Anghel Saligny și echipa sa de constructori așteptau trecerea
primei garnituri de tren. "Măria Ta! Cu ostașii țării ai învins în
câmpiile Bulgariei, iar cu meșterii țării ai îngenuncheat măreața Dunăre",
a exclamat primul-ministru. În uralele
mulțimii strânse pe maluri, suveranul României a rostit vorbele memorabile:
"Săvârșirea Podului peste Dunăre, dorit de un sfert de veac de Mine, este
astăzi un fapt îndeplinit și uriașă se ridică înaintea noastră această falnică
operă ca o mărturie vădită a tăriei Regatului. Geniul omenesc, în care se răsfrâng
progresul și avântul puternic al României, a învins toate greutățile, a
înlăturat toate piedicile, spre a executa această trainică și nepieritoare
lucrare, care trebuie să arate lumii că vrednic este poporul român de frumoasa
sa chemare la gurile Dunării și porțile Orientului". La un semnal, trenul
de încercare format din 15 locomotive grele a trecut pe pod cu o viteza de 60
km/h, însoțit de fluierele locomotivelor, de sirenele vaselor de pe Dunăre și
de muzicile fanfarelor. După acest tren a trecut un al doilea rezervat
oaspeților, cu o viteză de 80 km/h. Trenurile au parcurs toată lungimea
platformei feroviare de 4087,95 metri. Pe toată perioada traversării podului,
sub edificiu a stat, neclintită, barca în care se afla Saligny, inginerul care
a proiectat și a realizat grandioasa operă tehnică. Gestul a fost mai mult
decât grăitor. Creatorul podului garanta cu viața lui, dar și cu viața
principalilor colaboratori și responsabili de lucrare, rezistența podului
construit. Convoiul a trecut în siguranță podul, în strigătele entuziaste ale
asistenței. Trecuseră doar 5 ani de când Statul român decisese începerea
lucrărilor la podul care avea să unească Dobrogea revenită la sânul țării de
restul României. Podul Carol I de la Cernavodă a intrat astfel în istorie ca o
capodoperă a tehnicii, realizare legendară a vizionarului Anghel Saligny.
Guvernul român a iniţiat două concursuri internaţionale pentru proiectarea şi
executarea podului. Suprastructura podului de peste Dunăre a fost proiectată de
Gustave Eiffel a cărui firmă de antrepriză executase recent podurile metalice
ale căii ferate de pe valea Prahovei. Neajungându-se însă la un acord, guvernul
român a întrerupt tratativele cu firmele de antrepriză a lui Gustave Eiffel şi
a încredinţat proiectarea şi realizarea podului Direcţiei Generale a C.F.R..
Începerea lucrărilor de execuţie a avut loc la data de 26 noiembrie 1890 în
prezenţa regelui Carol I. Colectivul de proiectare şi de execuţie a fost condus
de inginerul român Anghel Saligny. Întreaga linie ferată, inclusiv podurile, au
fost executate cu cale simplă. Podul de peste Dunăre are o deschidere centrală
de 190 metri şi alte 4 deschideri de 140 metri, alături de un viaduct cu 15
deschideri de 60 metri. Podul se află la 30 metri peste nivelul apelor mari ale Dunării pentru
a permite trecerea vaselor cu cele mai mari catarge. Podul peste Borcea
cuprinde 3 deschideri de câte 140 metri și un viaduct cu 11 deschideri a 50
metri. În Insula Borcea, care în acea vreme constituia o baltă, pe care o
traversa un tronson de 14 kilometri al căii ferate, s-a mai realizat un viaduct
de 34 deschideri a 42 metri. Cu rampele de acces, cei 4087,95 metri de poduri
formau, la acea vreme, cel mai lung complex de poduri construit în România și
al treilea ca lungime din lume. Deschiderea centrală de 190 m era cea mai mare
din Europa continentală. Costul total al tronsonului de linie ferată
Fetești-Cernavodă, inclusiv liniile de cale ferată și stațiile, a fost de 35
milioane lei aur. La capătul podului dinspre Cernavodă, în memoria eroilor
căzuți în Războiul de Independenţă, a fost ridicat un impresionant monument din
bronz, reprezentând doi dorobanţi. Dorobanţii şi stemele au fost realizate de
sculptorul francez Léon Pilet (1836-1916), o parte din contravaloarea lor fiind
suportată de ambasada franceză de la Bucureşti, ca un dar în cinstea regelui
Carol I. Pilet a realizat mai întâi cinci modele diferite în miniatură, iar
regele însuşi a ales modelul care a fost realizat pentru pod. Statuile au fost
turnate în trei bucăţi la Lyon şi mai apoi îmbinate la faţa
locului. Dorobanţul de pe partea nordică poartă semnătura autorului,
alături de anul realizării (1895).Într-un moment de stralucită inspiraţie,
comisia îi propune lui Anghel Saligny să prezinte un proiect. În decembrie
1887, guvernul, prin Ministerul Lucrărilor Publice, îl însărcinează oficial pe
Saligny cu elaborarea proiectului liniei Feteşti – Cernavodă. E o decizie
surprinzătoare, ţinând seama de faptul că numai cu câţiva ani în urmă acelaşi
minister refuzase să ia asupra să răspunderea executării unor tabliere mici,
lucrarea fiind preluată de firme particulare. Înainte de a începe proiectarea,
Anghel Saligny îşi formează o echipă de ingineri specialişti de la Şcoala
Natională de Poduri şi Şosele, printre care Ion Băiulescu, N. Herjeu, Şt.
Gheorghiu, Alex. Bădescu, V. Christescu, Gr. Cazimir, P. Zahariade şi alţii,
aduşi mai tarziu. O data rezolvate toate problemele de ordin tehnic şi
economic, echipa de specialişti îşi începe practic activitatea de proiectare,
reuşind, după o munca intensă, să termine, la 1 decembrie 1889, elaborarea
formei finale a proiectului. După numai un an (la 9 octombrie 1890), timp în
care au fost repartizate şi demarate lucrările de pregătire, a început şi lupta
pentru învingerea greutăţilor apărute în execuţie. Un lucru care nu trebuie
omis ar fi faptul că terasamentele liniei ferate Feteşti – Cernavodă, care
leagă între ele podurile lui Anghel Saligny, au constituit la vremea lor cea
mai mare şi cea mai importantă lucrare de terasamente realizată în ţara noastră.
Una peste alta, lucrările la podurile dunărene au durat cinci ani. Ziarul Times
scria: “o realizare surprinzatoare la Cerna-voda”, iar Ilustrazione Italia
afirma: “e o lucrare care poate fi luată ca model chiar şi de alte ţări, cu
mijloace tehnice mai înaintate”.![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjzfp3uyiueRBEXPeOl5K3cIis8ev9iqnRBMctvK9Rolyw-4Mi74DCilphTipdOxFK3uBq4ZkCIcocKqbLNzM_FEU9x3RmcD8LqXdtdVn2yB6EsvgaxrTWrFHC1kaq_MNw0XuEHrU6aX5mZaWUnE4tka5lKbZINa6NdbNocs94F4vUdJRdq3GP-E9Y9fgIS/s1600/Fotbal%20club%20Unirea%201954%20b.jpg)
Fotbal club Unirea 1954
Unirea
Urziceni a
fost un club de fotbal din municipiul Urziceni, județul Ialomia. De la
înființare din 1954, și până în 2002, echipa a evoluat cu precădere în eșalonul
trei, purtând de-a lungul timpului mai multe denumiri: Aurora, Avântul, Ferom, Agricultorul,
FC Unirea Valahorum Urziceni și în final Unirea. După
preluarea echipei de către un potent om de afaceri, Dumitru Bucșaru,
clubul și-a început ascensiunea în fotbalul românesc promovând în Liga a II-a și
mai apoi în Liga I. Cooptarea în sânul echipei a managerului Mihai
Stoica și a antrenorului Dan Petrescu a avut ca rezultate
disputarea finalei Cupei României în sezonul 2007-2008 și câștigarea
titlului de campioană a României în sezonul următor. Stadionul folosit de
club pentru disputarea meciurilor de acasă se numește Tineretului și
se află la ieșirea din orașul Urziceni. Culorile echipei sunt alb-albastru, iar
porecla ei este Chelsea de Ialomița. La finalul sezonului 2010 –
2011 echipa a retrogradat în Liga a II-a. Într-un comunicat din data de 6
iulie 2011 s-a anunțat „retragerea clubului din toate competițiile organizate
de FRF”. În prezent, există echipa de fotbal FC Urziceni, înființată de
primărie în anul 2016, care evoluează pe Stadionul Tineretului, în Liga 4
Ialomița.![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhJYhoaqrGCTqYeIg0vVXP6pqPzqZIFNusVV0chvqgiTnzI0fVMuWaPHPuJjgvY2qoZ8KW2o63SAhLnZwllHdMNp_a5mwOyfdZFFbIAs6ldC419r9NeyZdGFtnZii3Lpkb30wvdujRJ4O1DjC8POeuUHYpmz9XVBckQfpjv2ezLIcQJnvdJrFboAI_Ty6B8/w96-h142/ROU_IL_Urziceni_CoA.jpg)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhn_fO_Hx3rzaAfIT_P5lTiFW4RsiEBUFLZNZB1r8YApzsFBp18vhqFb2lRHA4vEpI-aqJnPvatil6vkqj0YzE7AcYBNzqf6yFTvV8g3g_JJkbVtZvZ6mFClq8-2yYIPomsXCuoXo23MxKc9FyREZHyZTmRwNU1o_BvcuB4hIOasaRbvv_ypBgQbKbyr1m-/s16000/prim%20urziceni.jpg)
Urziceni este un municipiu al județului Ialomița, oraș de
mărime mijlocie ale cărui principale activități sunt agricultura,industria și
serviciile. Municipiul Urziceni este situat în sectorul estic al Câmpiei
Române, la confluența dintre râurile Ialomița și Sărata. Orașul se află,
aproximativ, la jumătatea distanței dintre București, Ploiești, Buzău și
Slobozia, la intersecția unor importante căi de comunicație rutieră (drumurile
naționale 1 și 2) și feroviară (magistralele feroviare 700 și 701). Urziceni a
fost într-o vreme reședința județului Ialomița, fiind numit căpitănia
Scaunului, până în 1832, când reședința județului s-a mutat la Călărași. În
anul 1950, orașul a devenit reședința raionului Urziceni, din regiunea
Ialomița, apoi (după anul 1952) din regiunea Ploiești și în final (după
anul 1956) din regiunea București. În anul 1968, orașul a pierdut statutul
de centru administrativ regional, fiind subordonat județului
Ilfov. În 1981, o reorganizare administrativă regională a dus la
transferarea orașului înapoi la județul Ialomița, iar în anul 1995 a
primit statut de municipiu. La recensământul din anul 2011 municipiul număra
15308 locuitori, în scădere față de recensământul anterior (anul 2002), dintre
care: români – 88,07%, romi – 2,88% și restul – necunoscută sau altă
etnie. Structura actuală confesională a populației municipiului Urziceni se
prezintă aproximativ astfel: ortodocși – 90,46% și restul – nedeclarată
sau altă religie. Mai jos enumăr câteva dintre atracțiile turistice ale
localității: Conacul Ion Ionescu (1905), conacul Gălățeanu
(1931), biserica catolică (1916) și Casa Mihai Hovaghinian din strada Panduri
(1926).A.F.C. Slobozia (Asociația Fotbal Club)
A.F.C.
Slobozia, denumire oficială - Asociația Fotbal Club Unirea
04 Slobozia,
colocvial - Unirea Slobozia, sau pe scurt Unirea, este un
club de fotbal din municipiul Slobozia, județul Ialomița, care evoluează în
Liga a II-a. Unirea a fost fondată în 1955, apoi reînființată în 2004, fiind
pentru aproape toată istoria sa o echipă clasică de Liga a III-a. Unirea a avut
șapte sezoane petrecute în al doilea eșalon, la începutul anilor 1990 și
între 2012 și 2015, când „galben-albaștrii” au obținut un loc 3, chiar în
spatele a două cluburi de top din Liga I – Poli Iași și Rapid București. Pe
24 aprilie 2024 Unirea Slobozia a promovat în Liga 1, după ce a învins cu 1-0
în deplasare la CS Mioveni. Clubul din Slobozia s-a mai numit: Avântul,
Voința, Energia și Unirea 04. Echipa de seniori a Unirii 04 Slobozia, recent
preluată de CSM Unirea Slobozia (proprietar – Primăria Slobozia), joacă pe un
stadion renovat, „1 Mai”, cu 6000 de locuri pe scaune. După câteva sezoane în
liga a 2-a ,in sezonul 2023/24, Unirea Slobozia a reușit să promoveze în
Superliga. Culorile tradiționale ale echipamentului de joc al echipei au fost:
acasă - complet galben și în deplasare – complet albastru. ![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjorK-dHzTSKjQgL8rWOVy5C7_t_tscnOrEpXaaRgG0IMqjj_M-Z9yiokHuTMliQI9qoTccb5O4tt9ynLl8KP9ZGHFHyQnkCHLh9lAZuWs9P_T_HlFQ7hHpKrUpRXINXgSVqqIIFwcNrgVbL71-51QgV3EU-T5-hDzIzQlPihTY6aTG_QcbBRDm_jjiZz0v/s1600/FC%20Abatorul%20Slobozia.jpg)
F.C.Abatorul
Fotbal Club
Abatorul (F.C. Abatorul sau
C.F. Abatorul), este o mică echipă de fotbal din municipiul Slobozia, care
activează în liga a IV-a – județul Ialomița. Echipa a fost fondată în anul 2005
fiind sponsorizată de abatorul din localitate. Echipamentul tradițional de joc
al echipei este colorat în roșu, albastru și alb. Echipa își joacă meciurile de
pe teren propriu pe stadionul abatorul din localitate. Sus am postat două
dintre logo-urile echipei FC Abatorul Slobozia.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgtk2kd_3vSQyL1X2kwgFzRlRPD3QZlaStiNm7LixVT1XBixsZN9tN7Oltb6KKtY0W-gKzhVz3wVgL2kffONFIkfi47VMMjRaXQsHmD1dENOFx3whvJMgQ5UQWKpS0VImB_bzIMFYt2yCQ7jVg49hqr4WwUBecVB5yEp97u76yglJQp4CMnXLf5QtQ7OPOm/s1600/sssst.png)
Slobozia este
reședința de județ și cel mai mare oraș al judeţului Ialomiţa, Muntenia,
România. Orașul a fost construit pe rămășițele vechii cetăți romane Netindava.
Potrivit recensământului din 2002, are o populație de 57320 de locuitori. Numele
actual al municipiului vine de la cuvântul românesc, de origine slavonă,
„slobozie” care desemna o localitate nou înființată care era scutită de anumite
dări. Orașul, așezat în mijlocul Câmpiei Bărăganului, era foarte vulnerabil la
atacurile turcilor și tătarilor; pentru a încuraja oamenii să se așeze aici, ei
erau scutiți de aceste dări, de aici și numele. Sus am postat drapelul, stema
veche și actuală a oraşului Slobozia și mai jos fotografiile câtorva
monumente de cultură și arhitectură dar și o trimitere poștală ilustrată din
acest oraș.
Primăria
Mănăstirea Sfinții Voivozi
Școala primară de fete
Gara
Școala primară de băieți
Cimitirul eroilor
Spitalul Județean
Monumentul eroilor
Piața
Fabrica de făină a fraților Georgescu Fuerea
Ialomița este
un județ în provincia istorică Muntenia, România cu reședința în
municipiul Slobozia. Numele județului provine de la râul Ialomița,
care îl străbate. Acest județ numără aproximativ 258500 locuitori și se întinde
pe suprafața de 4453 kilometri pătrați. Ca subunități județul se compune din; 3
municipii – Slobozia, Urziceni și Fetești, 4 orașe – Țăndărei, Fierbinți-Târg,
Amara și Căzănești precum și 57 de comune. Sus am postat stema și harta județului
iar mai jos fotografiile câtorva monumente de arhitectură și cultură, alte
locuri de vizitat și câteva trimiteri poștale ilustrate din acest
județ.Vederi - Amara
Vederi - Urziceni
Complexul UGSR - Amara
Lacul Amara
Primăria Urziceni
Lacul de acumulare - Dridu
Judecătoria - Urziceni
Vedere - Fetești
Biserica Volna - Urziceni
__________ooOoo__________
PERSONALITĂȚI CULTURALE
PE BANCNOTELE LUMII![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjOaViJKD_aibuja-jlUu9JBjD2gOFK3_hQiDBp6EO5FQMigrzVYvFEY5V7okh61d1u1kN2t7rGzhkbHa-vE5WMzWv0rKL3gaU7F9FnrMN9wYzYQp0s8BWVlP9iiApeCIy-jxEjeaygIm6uibSliW7sdh_JPkaACAx87OCpLWfSRDmBmYzh-Ooe6eMHDA29/s16000/11%20matematician%20fizician%20astronom%20Jurij%20Vega%201754-1802,%20Academia%20de%20stiinte%20si%20arte.jpg)
Matematician, fizician, astronom sloven Jurij Vega,
a trăit între anii 1754-1802
Detaliu vignetă de pe o felicitare românească
Detaliu vignetă de pe o felicitare franceză
con_dorul@yahoo.com
MOUSAIOS - 24.05.2024
Niciun comentariu:
Trimiteți un comentariu